© 2012 by Editura POLIROM

www. cartearomaneasca.ro

Editura CARTEA ROMÂNEASCĂ

Bucureşti, Calea Victoriei nr. 115, sect. I

ISBN ePub: 978-973-46-3562-7

ISBN PDF: 978-973-46-3563-4

ISBN print: 978-973-23-2986-3

Coperta: Laurenţiu Midvichi

Ilustraţii de copertă şi volum de Laurenţiu Midvichi

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

BOGDAN-ALEXANDRU STĂNESCU (n. 1979) a debutat cu cronică literară în revista Luceafărul (1999), pe cînd era junior editor al Ziarului de Duminică. În acelaşi timp, a publicat vreme de cîţiva ani în Ziua literară şi Adevărul literar şi artistic. A lucrat pentru emisiunea TV „Parte de carte”, iar din 2006 este director editorial al Editurii Polirom, coordonatorul colecţiei „Biblioteca Polirom”. A publicat proză scurtă în majoritatea antologiilor Prima mea… de la Editura ART. Din 2012 este doctor în literatură, cu teza Emil Botta: Ars moriendi. Este titularul unei rubrici permanente a Observatorului Cultural, unde-şi trimite lunar epistole cu poetul Osip Mandelştam. Are doi copii, Marc şi Sara.

Pentru hobbiţii mei, Oana, Sara şi Marc

The exodus is here
The happy ones are near
Let’s get together
Before we get much older.

(The Who, Baba O’Reilly)

Ce se ştie despre mermeliţă?

Dar şi un copil de ţîţă ştie azi că

mermeliţa a dispărut cu desăvîrşire,

ba chiar în desăvîrşire

Ea nu mai alunecă noaptea printre blocuri,

pîndind bătrîne insomniace,

cu sexul ei mare, roşu, transpirat,

gata să se-nfigă,

baionetă cărnoasă, să-şi lase balele

pe vestele noastre croşetate cu drag,

să ne roadă urechile şi

să ne şuiere veninos cîntecul ei lasciv.

Mermeliţa…

cum ne-a-ntunecat ea nopţile,

cum ne-a luminat zilele,

Ne-a umplut orizonturile,

silueta ei sinistră s-a ridicat

pe cerul mărginit al serilor de iarnă,

cînd lepăda penele văratice

şi îmbrăca armura solzoasă mai potrivită pe zăpadă

Mermeliţă,

legendele secolelor

te-au îmbrăcat în hainele cuvintelor,

dar în esenţă

tu ai fost

eşti

şi vei fi

Cînd pun capul pe pernă

şi m-arunc în braţele morunului,

spre tine zboară ultimul meu gînd…

Cîntece de luptă

Iar acum, un roşu nou, mai puternic,

mai greu de şters, mîinile

Crispate pe mînerul încins al spadei

Tu întorci spatele,

înfăşurat în cearşaful încins al nopţii

Pune-ţi uşor fruntea încărcată pe genunchi,

smulge-te din contextul cărnii,

priveşte spre orizont,

vezi norii cum îngroapă

Discul, Helios, căruţaşul luminii

Deschide gura,

clăteşte cerul gurii cu şuvoiul de aer al mării,

dă drumul unui pean

Încearcă să atingi bolta cu ochiul palmei,

urmăreşte conturul sîngelui vărsat pe ziduri

Cîntă, fiule, cîntă!

Dar frumuseţea ascunsă a lucrurilor?

Dar umbrele parfumate ale nopţii?

Pasul săltat al insectelor în aburul primăverii,

alunecarea de felină a razei-Hecate

pe stucatura lemnoasă a palmei,

chiuitul peştilor în aval,

spumele neînfricate ale mării în amurg,

trupurile tinere în febra rutului,

toate acele momente cînd viaţa e minusculă

şi poate fi sorbită în piept,

Cînd muşchii tăi sunt suficient de tari, de noduroşi,

mintea ta percepe hieroglifele morţii,

aruncate de luntraş prin iarba lumii,

prădătoare mari vin primprejurul focului de tabără,

gata să-şi înfigă ghearele în umerii tăi,

totul e să nu-ţi trădezi frica…

Toate astea mi le-ai spus atunci,

apoi ai întors elegant foaia,

ai alunecat într-o poveste veche,

numai bună de şoptit seara, la culcare.

Fobia

Mereu, dar nu absolut mereu,

ci undeva foarte aproape de întotdeauna

m-am temut de monştrii apelor

mi-e teamă de adîncuri,

de înălţimi,

de apropieri umane,

de prietenii spontane

de pisici, de cîini, de gîndaci, de viermi,

de moartea celorlalţi

mi-e teamă de fetiţa

care pîndeşte noaptea la capul patului,

mi-e teamă că aş fi uitat uşa descuiată

dacă vrei să mă scoţi din pepeni,

arată-mi fluviul Congo,

arată-mi peştele-tigru Goliat

spune-mi că mă iubeşti, că nu poţi trăi fără mine…

Alpenstock

Să ne luăm bastoanele, aţi chiuit

să purcedem spre vîrf

m-am simţit atunci cuprins de o bucurie inumană

pieptul mi se umfla ca un broscoi

degetele îmi tremurau de nerăbdare

ţi-am studiat cu frenezie

mica pată ca o roză a începuturilor

delicat săpată în cearşaful spatelui nu prea tînăr,

nici prea cumsecade

ţi-am depus, căprioară castă, o muşcătură

pînza topită a cămăşii

am intrat în miasmele pădurii

ca un lup în turma de oi

auzeam forfota gîndacilor sub frunzele moarte

căldura amiezii curgea izvor proaspăt

printre crengile goale

am aşteptat împreună ca luna să toarcă din nou.