© 2020 by Editura Polirom

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53

ISBN ePub: 978-973-46-7084-0

ISBN PDF:  978-973-46-7085-7

ISBN print: 978-973-46-8153-2

Coperta: Radu Răileanu

Foto copertă: © iStockphoto.com/momcilog

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

DRAGOȘ GHIȚULETE s-a născut pe 20 martie 1974, la Pitești. A absolvit Facultatea de Litere din cadrul Universității București. A fost redactor de carte și jurnalist, realizând, printre altele, emisiuni culturale și politice la RFI România. Talk-show-urile găzduite de el au fost premiate în 2007 de Reprezentanța Comisiei Europene în România, iar în 2008 de Clubul Român de Presă. În prezent se ocupă de editare web. A debutat în 2007 în volumul colectiv Cartea cu bunici, la Editura Humanitas, publicând apoi romanele Gluma rusească (2010) și Partea dreaptă a capului (2014) la Editura Cartea Românească.

Nunta

La „se cunună roaba lui Dumnezeu“ mi-am pus ochelarii de soare. Nu am mai suportat. Am tras cu coada ochiului la Pişcoţica. Se tot foia lângă mine. M-a privit cu reproş, dar nu a zis nimic. Doar m-a strâns mai tare de mână. După ce i-am spus de ce nu aş fi vrut să fiu de faţă la ceremonie, s-a mai îmbunat. Mi-a pus întrebări despre Darius, cum s-a întâmplat, de ce. Sigur, nu am ştiut ce să-i răspund, doar mi-am înăbuşit plânsul. M-a mângâiat pe obraz. Mi-a adus o nectarină. Ce ironic e Dumnezeu ăsta. Să fiu nevoită – asta mică a zis că vrea neapărat să vadă mireasa cu coroniţa pe cap – să mă uit la doi oameni care se căsătoresc chiar în ziua în care am făcut-o şi eu, în urmă cu exact cinci ani.

Ceva mă înţeapă în pulpa dreaptă. E o plantă chiar în spatele meu. Şi mă dor şi picioarele de la sandalele cu tocuri. După ce se termină ceremonia, o să mă schimb. Soarele mă bate fix în creştet. Nu o să mai dureze mult până intrăm înapoi pe terasă. Măcar acolo e umbră. Am şi stat toată ziua cu Pişcoţica în apă. Şi nu am avut pălărie. Mă dor şi mâinile de la atâta „gâsca zboară“. Mă uit la naş cum îşi roteşte gâtul. Se tot foieşte, îşi mai îndreaptă spatele. Se masează pe cotul drept. Şi pe el îl doare mâna de la „gâsca zboară“. Trage cu coada ochiului la domnişoara de onoare. Oare au vorbit înainte de nuntă, şi-au făcut vreun plan? Dacă ar şti naşa ce s-a întâmplat… doar Pişcoţica a văzut ceva, dar e prea mică să îi spună maică-sii adevărul. Nu cred că a înţeles mare lucru. Şi oricum, la câte prostii debitează, nu ar băga-o cineva în seamă.

O să le spun după călătoria asta că plec la soră-mea la Londra. Da, vrea copii, poate chiar să le spun că e deja gravidă şi merg să stau cu ea. Că or să mă creadă sau nu nu mă mai interesează. Îmi ajunge. Şi fetiţa, deşi îmi e dragă, a devenit cam obraznică. Iar ce s-a întâmplat aici mi-a pus capac. Am un noroc ieşit din comun. Numai de astfel de oameni dau. La nunta mea cu Darius, nenorocitul a plecat cu naşa. Cum aş fi putut bănui măcar că şi-o trăgeau de luni de zile? Iar naşul nostru, săracul, a ajuns la vorba că orice naş îşi are naşul. Dar chiar finul să-i facă una ca asta? Dacă nu ar fost aşa bătrân, parcă-parcă aş fi fost tentată să mă răzbun şi să mă combin şi eu cu naşul. Dar are mari probleme cu erecţia, săracul, aşa îmi spusese Darius. E darnic nevoie mare şi are şi fala mare. Fala mare? Da, fala naşului, adică aduce la nuntă oameni potenţi financiar, aşa că vor scoate mulţi bani. Dacă ştiam atunci ce va urma, ce plan îşi făcuse Darius cu naşa, aş fi fost mult mai atentă la plicurile care se scurgeau în buzunarele lui. Şi nefutută, şi cu banii luaţi. Aşa am rămas după noaptea nunţii. Şi fusesem atât de fericită cu o seară înainte! Dansasem întruna, aruncasem buchetul, pe care l-a prins o fostă colegă de liceu, am bârfit apoi cu ea – avea de ales între un coleg de serviciu şi, aici mi-a făcut cu ochiul, poate chiar unul dintre nuntaşi, pe care pusese ochii şi care, i se păruse ei, o privise galeş la biserică.

Nu trebuia să mă grăbesc, cu siguranţă, dar parcă îmi luase cineva minţile. Că băiat bun ca el nu mai găsesc, că e bine să mă aşez la casa mea, din toate părţile numai sfaturi, mai puţin din partea soră-mii, care a fost reţinută. Aşa că am zis da atunci când Darius, la mai puţin de trei luni după ce ne-am cunoscut, m-a cerut de soţie. Deşi îi spusesem că nu o să putem face copii, că mi-e frică pentru că am moştenit de la mama o boală degenerativă şi nu aş vrea s-o transmit mai departe, nici nu a tresărit. M-a sărutat lung şi mi-a zis că vom înfia unul dacă va fi cazul. Nu-ţi face griji, mi-a spus.

Naşii, prieteni de-ai lui, m-au plăcut. Şi eu pe ei. Că planul lor a fost să fugă cu banii de nuntă nici prin cap nu mi-a trecut. Doar soră-mea, atunci când l-a cunoscut, mi-a zis că nu-i place de el. Să nu mă supăr pe ea, dar nu poate să nu-mi spună, băiatul ăsta ascunde ceva, hai mă, soră-meo, că exagerezi, nu, nu exagerez, dar, în fine, dacă ţie îţi place, vă doresc numai bine. Eu oricum mai am puţin şi mă mut în Anglia, aşa că decât să rămâi singură… Dacă aş fi ascultat-o!

De ce să nu îmi văd eu acum de viaţa mea? Bani, bani şi iar bani. Ei cred că dacă mă plătesc aşa bine o să le fiu sclavă până la majoratul fetiţei. Niciodată nu s-au gândit la sentimentele mele, la cât de obosită sau tristă sunt. Nu, să fiu prezentă şi să am grijă de Pişcoţica. Nu contează dacă sunt bolnavă poate, dacă am stări de oboseală de la ciclu, poate mă văd cu un bărbat, am şi eu viaţa mea.

La „se cunună robul lui Dumnezeu“, ceva mai înainte, m-am uitat în ochii lui. Voiam să văd dacă tresare. Nimic, stană de piatră. I-a fugit privirea, nu cred că s-a putut stăpâni, la domnişoara de onoare. Soţia lui, naşa, îi şoptea ceva la ureche miresei, aşa că nu a fost atentă. Iar domnişoara de onoare, ce scorpie, l-a privit galeş. Sigur, cred şi eu că îi place. Naşul e un bărbat aşa frumos. Îi ia faţa până şi mirelui.

Mi-am dat seama că e ceva necurat la mijloc cu o zi înainte, când mirii au semnat la Casa Căsătoriilor din Constanţa că da, sunt de acord să întemeieze o familie. I-am văzut pe naş şi pe domnişoara de onoare în curte, beau şampanie şi şuşoteau. Apoi, când i-am auzit pe el şi pe preot cum vorbeau despre femei, mi s-a făcut scârbă. Familia contează, îi spunea el. Cum vine asta? am vrut să-i întreb. Adică se fut în stânga şi-n dreapta, dar vin noaptea şi se culcă în patul lor? Săracu’ părintele. E preot fără parohie, aşa mi-a spus naşa. Adică a fost părăsit de soţie şi a pierdut dreptul să slujească în biserică. Aşa am înţeles şi eu cum se poate ca mirii să se căsătorească pe terasa unde are loc şi petrecerea. După căsătoria civilă am plecat cu toţii la malul mării, în Bulgaria.

Mergeam pe plajă cu Pişcoţica, am cules câteva scoici şi ne-am aşezat pe nisip. Ne-am jucat cu scoicile şi apoi ne-am întors pe terasă. I-am văzut. O ţinea în braţe şi o mângâia pe păr. Nu am auzit ce vorbeau. Când m-a văzut, s-a tras repede în spate şi i-a zis tare că a doua zi vor avea multe de pregătit, trebuie să împodobească terasa. O să treacă pe la ea prin cameră în cursul dimineţii să-i ducă pungile cu bomboane şi colierele de scoici pentru ceremonie.

Ziua următoare, în ziua cea mare, părintele a ţinut un discurs după taina căsătoriei. Îi rugase pe nuntaşi înainte să se ridice în picioare când citeşte din Evanghelie, apoi i-a invitat să stea jos. Şi a vorbit despre unirea dintre oameni, despre femeie şi bărbat. Despre cum omul nu trebuie să despartă ce uneşte Dumnezeu. Hopa. Asta înseamnă că eu încă sunt cununată cu Darius în faţa lui Dumnezeu?

Asta mică mă trage de mână. A obosit. Cred şi eu, stăm în picioare de aproape o oră. Mergem şi ne aşezăm pe o băncuţă, la umbră. Ce-aş mai bea o bere acum. Mi-e aşa sete. Când am acceptat să vin să am grijă de Pişcoţica, atunci când ne-am cunoscut şi ei m-au testat, au fost bucuroşi să afle că nu fumez. Nu au nimic împotriva alcoolului, dar nu vor să fumeze cineva în preajma fetiţei. Şi apoi, cu fumatul e mai complicat, mai ales la locurile de joacă. Aşa am ajuns să beau cocktailuri din cele mai ciudate. Şi vinuri speciale. Beau numai băuturi fine.

Naşul şi mirele se pupă. Sunt amândoi transpiraţi. Mirele e fericit. Naşul o caută iar din priviri pe domnişoara de onoare. Are ochii puţini tulburi sau mi se pare mie? O fi băut iar pe furiş, că nu l-am văzut cu vreun pahar în mână. Nu ar fi prima oară. Când l-am văzut în concediul de anul trecut, m-am şi speriat. Parcă era o fantomă în lumina lunii. Întuneric, venisem să beau puţină apă la bucătărie, şi l-am văzut cum dă pe gât o sticlă de vin. O sticlă întreagă. A băut-o în picioare, lângă frigider. Nu m-a văzut şi nici eu nu am zis nimic. S-a dus apoi în camera în care dormea cu soţia lui. Am mai stat puţin, apoi am băut apă. Am pus şi în biberon şi m-am întors în camera unde dormeam cu Pişcoţica. L-am mai surprins apoi şi acasă. Odată am dat chiar nas în nas cu el. Nu a zis nimic, doar a trecut repede pe lângă mine şi s-a dus în camera lui de lucru. Stau într-o casă mare lângă parcul Herăstrău, fiecare are biroul lui, au multe dormitoare. Când mai rămân la ei – când sunt plecaţi, mă cheamă să dorm cu fetiţa –, după ce asta mică adoarme, mă plimb prin camerele lor, prin living, intru în toate băile. În cea de lângă dormitorul lor stau mai mult. Umplu cada cu spumă, îmi pun un pahar cu vin roşu şi mă pierd în gânduri. Au două băi mari şi una mai mică, special pentru fetiţă când o să mai crească puţin. Au foarte mulţi bani, ei au plătit aproape toată nunta. De organizarea căsătoriei civile s-au ocupat părinţii mirilor, dar nunta – pe malul mării, la Krapeţ – au plătit-o ei. Închirierea terasei şi cazarea invitaţilor, mi se face şi rău numai când încerc să calculez cât i-a costat totul. Le sunt foarte dragi mirii, aşa că au zis că nu contează câţi bani vor trebui să dea. Sunt banii lor, fac ce vor cu ei.

Ne-am aşezat în sfârşit la masă, la umbră. M-am schimbat înainte de sandale, aşa că acum mă simt mai bine. Îi dau să mănânce nişte creveţi fetiţei. Iau şi eu câteva îmbucături din salata de caracatiţă. Eu, Pişcoţica, naşii şi mirii. Lângă masa noastră, părinţii mirilor. Masa unde stă domnişoara de onoare e mai departe. Dar mesele pe care se află bufetul sunt chiar în spatele nostru, lângă locul de dans. Aşa că o s-o tot văd pe lângă noi. Mă mănâncă limba să-i spun naşei, dar îmi dau seama că aş risca. Mai ales că a început şi ea să bea. Şi-a comandat un cocktail, mi-a adus şi mie unul, e ceva cu rom şi suc de pepene galben, e bun. Dar nu aş vrea să provoc vreo scenă urâtă. Pişcoţica a sorbit o gură când nu am fost atentă. Noroc că nu m-au văzut naşii. Le-am zis că o să merg cu fetiţa la locul de joacă. O las să se dea pe un tobogan în timp ce eu savurez cocktailul cu rom. Vine şi un băieţel, e nepotul miresei. Mai mic decât Pişcoţica. Îl dă taică-su în leagăn. Îl văd pe cumnatul miresei cum trage cu ochiul la decolteul meu. Am rochia de la naşă, mi-a dat-o înainte de nuntă. A zis că pe ea oricum nu o mai încape, aşa că ar trebui să fie tocmai bună pentru mine. E din mătase, e foarte frumoasă. Dar are un decolteu prea generos. Bine că am ce arăta. Bărbatul îi spune Pişcoţicăi că are o rochiţă frumoasă. Băieţelul o prinde şi o trage de mână. Îmi termin cocktailul.

După ce Darius m-a părăsit, m-am apucat de băut. La început pe ascuns, stăteam încă împreună cu soră-mea. După ce ea s-a mutat la Londra şi am rămas singură în apartament, nu mai aveam de cine să mă feresc. Nu mă mai îngrijeam nici măcar de corpul meu. Din femeia atentă să fie tot timpul aranjată, preocupată să fie tot timpul curat în casă, ajunsesem o fiinţă care dormea în mizerie, nespălată. Ziua începea cu băutură şi se termina cu băutură. Între reprizele de băut, moţăiam pe canapea. Când într-o dimineaţă m-a sunat soră-mea, eram deja beată. Mă trezisem la 6 după un coşmar. Nici nu am băut cafeaua, m-am repezit direct la sticla de vin. După ce s-a terminat, am început alta. Mă sunase să mă întrebe dacă ştiu ceva de tata, că nu răspunde la telefon. I-am zis că a plecat la casa de la ţară, că o fi prin curte. M-a simţit imediat, mi se împleticea limba. Şi am stat de vorbă mult. A insistat să merg să stau la ea o perioadă. Câteva zile mai târziu, stăteam pe o bancă în Hyde Park şi îi plângeam în braţe. M-a ajutat mult atunci. Poate că se simţea datoare. Am fost ca o mamă pentru ea. Când am rămas singure cu tata, eu am crescut-o. El era mai mult plecat. Am renunţat să fac facultate, ca să pot să am grijă de ea. Aşa cred că mi-am descoperit şi vocaţia: să am grijă de copii. Cum nu pot să îi am pe ai mei, măcar să am grijă de ai altora. Şi pot spune că o fac foarte bine. Familia asta mă ţine în puf. Sigur, am responsabilităţi, timp puţin, dar nu pot să mă plâng atunci când vine vorba de bani. Şi am mai văzut şi jumătate de Europă până acum. Pot spune că am pus şi bani buni deoparte.

Am ajuns bonă la recomandarea unei prietene. Trebuia să stea cu un băieţel de doi ani şi jumătate. Şi îi era teamă că nu se descurcă. M-a sunat şi m-a întrebat dacă nu vreau să vin s-o ajut. Nu mult, patru ore. Aşa că m-am dus. Când eram mică, îmi plăcea să pictez. Erau încercări, nimic serios. Desenam ce îmi trecea prin cap, forme, animale. Ceea ce îmi atrăgea atenţia şi îmi spunea unde greşesc erau culorile. Simţeam când ceva nu se potriveşte. Când ceva e ca nuca în perete. Aşa că am început să fiu foarte atentă la cum le combin. Nu am făcut şcoală, nu cunosc detalii tehnice, dar mi s-a spus că am un simţ al culorilor ieşit din comun. Şi atunci, cu această prietenă şi cu copilul, am pictat. Băieţelul a fost mai mult decât încântat. Iar părinţii, când s-au întors, mai mult decât bucuroşi să vadă că micuţul e vesel, plin de vopsea pe degete, dar fericit. Şi acest cuplu a întrebat-o pe prietena mea dacă nu vrea să stea mai mult cu copilul, poate chiar câteva zile pe săptămână. Cum ea zis că nu poate, s-au întors spre mine. Nu aveam serviciu, abia scăpasem de crize, renunţasem la alcool, nu de tot, dar beam mult mai puţin, aşa că nu am stat pe gânduri şi am zis da. Aşa a început. Am avut grijă de băieţel doi ani, până s-a mutat cu părinţii în Canada. Erau aşa de încântaţi de mine, încât mi-au propus să merg cu ei. Dacă era Anglia, Londra, mai că aş fi mers. Dar aşa, peste ocean, mi s-a părut prea departe. A urmat o fetiţă care era crescută doar de mama ei. Tatăl plecase, iar ea, o femeie bogată, independentă – nici vorbă să se recăsătorească, a trecut foarte uşor peste despărţire – era o cunoştinţă de-a familiei care tocmai plecase în Canada. Aşa că am ajuns să desenez cu o fetiţă de trei ani. Şi uneori, surprinzător pentru mine, doamna de fier, care arareori zâmbea, ni se alătura. Şi se murdărea şi ea pe mâini, stătea turceşte pe parchetul din camera copilei, muşca dintr-un fruct şi lăsa zeama să îi curgă pe bărbie. A fost o perioadă de care îmi amintesc cu plăcere. Am stat cu fetiţa un an şi jumătate, până când mama ei a primit un job foarte tentant şi bine plătit într-o ţară africană. Nu mi-a propus să mă ia cu ele, dar nu m-aş fi dus oricum.

Ne-am întors la masă la dansul mirilor. Abia mi-am stăpânit lacrimile. Dansam cu Pişcoţica. Noroc că părul ei îmi acoperea parţial faţa. Oricum, nu cred că m-ar fi observat cineva. Toţi se concentrau pe mirii care dansau, cine ar fi avut timp şi ochi pentru o bonă care plânge? Când ringul s-a umplut, ne-am retras la masă. I-am dat fetiţei să bea suc. Mi-a cerut un pai. În locul unde se preparau cocktailuri, am găsit unul negru. Cumnatul miresei a venit la masa noastră şi s-a aşezat lângă mine. Naşii dansau, mirii la fel, aşa că am fost nevoită să fac conversaţie. Era deja ameţit, îmi spunea o anecdotă care se voia subtilă. Era doar vulgară, aşa că m-am concentrat pe Pişcoţica şi l-am ignorat. L-am auzit când s-a ridicat brusc de la masă, a dărâmat scaunul. Bitch. Şi tu să fii sănătos, amice, i-am spus. Fetiţa m-a auzit şi a izbucnit în râs. Adică să mergeţi pe plajă? m-a întrebat. Rodea paiul şi râdea. Da, să mergem pe plajă, i-am spus. Numai că bate vântul tare şi îmi strică coafura, aşa că am refuzat. A venit naşul la masă şi şi-a luat copilul la dans. În sfârşit pot şi eu să-mi trag sufletul. Naşa s-a aşezat lângă mine. Mi-a zis că îmi stă foarte bine în rochie. S-a ridicat apoi şi s-a întors cu două cocktailuri. Trebuie să-l încerci pe ăsta cu mentă, e acrişor, e bun. Într-adevăr, e tare bun. Butonează telefonul, aşa că nu trebuie să fac conversaţie. Beau încet. M-am ameţit puţin, dar e o stare plăcută. Câteva minute numai ale mele. Merg la baie, apoi ies afară, în stradă. E deja noapte. Nu pot să stau prea mult, aşa că mă întorc. Naşul încă dansează cu Pişcoţica, iar naşa cu mirele. Sunt singură la masă. Sora miresei se aşază lângă mine şi mă întreabă dacă îi pot recomanda o bonă pentru cel mic. Ea va trebui să se întoarcă la lucru, au trecut cei doi ani, şi caută de ceva vreme. Nu, nu ştiu. Mai stai mult la ei? mă întreabă şi arată cu capul spre naşi, că dacă vrei să pleci te primim cu braţele deschise. Se creşte greu carnea de om, îmi spune. Nu, nu vreau să plec. Rimelul i s-a întins pe obraji. Cred că a plâns mai devreme. Am auzit-o cum îşi certa soţul. Îi spunea să bea mai puţin, să nu se facă de râs. A şi urlat la el. Mă mir că el nu a ripostat. L-am văzut puţin mai târziu cum dădea pe gât un pahar de whisky lângă ringul de dans. Eram atentă pentru că o invitase la dans pe domnişoara de onoare. Mă uitam după naş, numai că nu era prin preajmă.

Pişcoţica m-a muşcat atât de tare încât am urlat. Maică-sa a certat-o. Mi s-a învineţit aproape instantaneu umărul. Fetiţa m-a pupat apoi. Am luat-o în braţe. Ne-am plimbat aşa printre mese. O mai lăsam jos, apoi o luam iar în braţe. Am stat de vorbă cu mama mirelui, a luat-o pe Pişcoţica din braţele mele şi a aşezat-o lângă ea, la masă. Mă sprijineam de scaunul ei şi o ascultam. Mi s-a plâns, mai degrabă cred că s-a alintat, că ce se face ea acum, că i-a plecat băiatul de acasă. I-am zis că ar trebui să fie mulţumită că nu i-a plecat din ţară, că stau totuşi în acelaşi oraş şi se pot vizita oricând. Aşa e omul, îmi spune cu gura plină de rapane, nu e niciodată mulţumit. Ei să fie fericiţi. Şi sănătoşi, am adăugat, după care am luat-o pe fetiţă şi ne-am dus pe ringul de dans. Am mai auzit cum îi spunea soţului ei că femeile care citesc romane de dragoste fac de două ori mai mult sex. Nu am timp de romane de dragoste. Fetiţa mi se lasă din ce în ce mai moale în braţe. E obosită. Vrea să-i spun iar Scufiţa Roşie. Îi zic că înainte de culcare, când vom ajunge în pat, o să-i spun şi Scufiţa Roşie, şi Albă-ca-Zăpada. Îi place să le mai amestece, să o pună pe Albă-ca-Zăpada să meargă la bunica, iar pe Scufiţa Roşie să stea cu piticii. Râde şi mă corectează. Hai acum să vedem, îmi spune, ce-ar fi dacă Albă-ca-Zăpada, după ce iese din burtica lupului, merge cu vânătorul? E frumos vânătorul, e mai frumos decât prinţul? Dar Scufiţa Roşie oare îl place pe prinţ? Se înţelege bine cu piticii? Râdem amândouă, eu îi aduc laptele, iar ea adoarme într-un final. De multe ori vrea să se joace cu părul meu. Mă pune să-mi fac codiţe. Simt cum adoarme pentru că mă trage de păr din ce în ce mai uşor. Parcă retrăiesc copilăria cu soră-mea. Când ea avea vârsta Pişcoţicăi, adică trei ani, eu aveam unsprezece. Şi înainte să adoarmă mă punea să-i citesc poveşti. Şi îmi spuneam: mamă, pe unde oi fi tu acum, poate ne asculţi şi te bucuri. O să avem grijă una de alta, o să ne iubim. Şi o să-l iubim şi pe tata şi o să avem grijă de el. Înainte să moară, am stat alături de ea la spital. Cu o mână o legănam pe soră-mea şi cu alta îi ştergeam ei transpiraţia de pe frunte. Nu mai era conştientă. Lua deja morfină.

Fotograful, care a alergat toată ziua, a venit şi mi-a mulţumit. L-am întrebat cum se simte, ce îi face piciorul. Bine, bine. Nu mai ştia cum să-mi spună că datorită ajutorului meu poate acum să facă poze. E un prieten de-al mirelui, un bărbat tare frumuşel, şi i-ar fi părut rău să-i lase cu ochii în soare.

La cununia civilă, în timp ce cobora pe scările în spirală de la Casa Căsătoriilor, atent să-i prindă în poze pe miri, pe naşi, pe părinţi, pe invitaţi, să nu cumva să rateze vreun cadru, s-a împiedicat la ultima treaptă şi şi-a luxat piciorul. La părinţii miresei acasă, unde a avut loc o mică petrecere pentru apropiaţi, i-am bandajat piciorul cu o faşă pe care o aveam în geantă. Păţisem acelaşi lucru, o mică luxaţie, cu o săptămână înainte, şi l-am întrebat dacă o vrea. I-am zis că e folosită, nu l-a deranjat deloc, aşa că l-am bandajat. L-am rugat să mă lase să mă uit peste pozele pe care le-a făcut. Am şi ciocnit un pahar. Poate că dacă ne-am fi cunoscut în alte condiţii… E mai tânăr decât mine, dar îl văd cum se înroşeşte când îmi vorbeşte. Şi nici nu vrea să mă privească direct în ochi.

În dimineaţa cununiei religioase, pe la zece şi jumătate, după ce ne-am bălăcit, naşul ne-a zis că merge să-i ducă nişte cutii domnişoarei de onoare. Naşa nici nu l-a băgat în seamă, era preocupată de coafură. Nervoasă, mai bine zis. Nu-i stătea bine cocul. Am încercat să dreg ce n-a reuşit coafeza. Mi-a ieşit ceva. Naşul a lipsit vreo două ore. Când s-a întors, l-am privit în ochi. Şi-a ferit privirea, a luat-o în braţe pe fetiţă şi s-au jucat în curte. Îmi venea să-i sparg capul. Când a trecut pe lângă mine, duhnea a alcool. A vorbit la telefon cu mirele, i-a spus că a încercat şampania – adusese două cutii mari de Moët & Chandon – şi că s-a ocupat de amenajarea terasei. Două ore să întindă nişte ghirlande? am vrut să-l întreb. Nu ştiu cum de naşa nu bănuieşte nimic. E prea preocupată de propria-i persoană, nu are timp sau pur şi simplu n-o interesează. Ori poate că o fi şi ea îndrăgostită de altcineva. Că ei doi nu mai au nimic în comun. Sex nu cred că mai fac. Iar în concediul în care am fost împreună în Italia mi s-au confirmat bănuielile. Din camera lor nu s-a auzit niciun zgomot. Ori sunt foarte discreţi, ori doar dorm în acelaşi pat. Singurele zgomote au fost când se mai furişa el afară din cameră să bea.

Am ajuns puţin după miezul nopţii în cameră. Am cărat-o în braţe pe Pişcoţica pentru că adormise la masă. Aşa am reuşit şi eu să mănânc ceva. Nu m-am mai ridicat de la masă. L-am refuzat destul de dur pe cumnatul miresei, care a venit să mă invite la dans. Abia se mai ţinea pe picioare şi mirosea puternic a transpiraţie. Era atât de beat încât sunt convinsă că uitase că mai devreme mă pipăise. L-am plesnit peste mână. A dispărut imediat.

Apoi, în pat, înainte să adorm, m-am gândit cum o să le spun că plec. Imediat. Nu, chiar nu suport să ştiu că el o s-o strângă în braţe pe domnişoara de onoare. O să-mi fie dor de mâinile lui, de momentele în care făceam dragoste când naşa era plecată prin delegaţii, iar Pişcoţica adormea. Dar o să-mi treacă. O să pot să-mi văd şi eu de viaţă. Am bani.