© 1999, 2005 by Editura POLIROM

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53, C.P. 15-728

ISBN ePub: 978-973-46-3622-8

ISBN PDF: 978-973-46-3623-5

ISBN print: 973-681-880-2

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

Prefaţă la prima ediţie

Conţinutul cărţii reprezintă o îmbinare, prin complementaritate, a rezultatelor deosebite obţinute în practicarea reflexologiei de către domnul Ion Chiruţă, asistent medical principal, specialist în reflexoterapie şi presopunctură, pe parcursul a 15 ani, cu avizul Ministerului Sănătăţii, pentru diagnosticul şi tratamentul afecţiunilor gastro-intestinale, hepato-biliare, renale, reumatice, cardio-vasculare, osteo-articulare, endocrine, oftalmologice, O.R.L., sinuzite, dureri de cap de diverse cauze, spondiloze cervicale, dereglări ale sistemului imunitar, nevralgii, tulburări de menstruaţie, impotenţă sexuală, frigiditate, oboseală, perturbări fiziologice curente etc. şi concluziile unor îndelungate cercetări întreprinse de domnul profesor doctor în matematică Vasile Postolică, beneficiar al efectelor nebănuit de binefăcătoare ale acestei foarte vechi metode chinezeşti de diagnosticare şi tratament, cu o existenţă de peste 5000 de ani.

Şi, cum în orice organism viu nu există suferinţe de ordin organic care să nu fie determinate sau să nu determine modificări fiziologice negative, socotim că lucrarea de faţă va fi utilă tuturor celor decişi să prevină şi să-şi aline suferinţele prin reflexoterapie, dat fiind fundamentul ştiinţific solid confirmat de ştiinţa care reţine, din nou, atenţia asupra sănătăţii oamenilor, a perturbărilor circulaţiei sangvine, prin rapiditate în diagnosticarea unui pacient (15-30 de minute) şi completa lipsă de toxicitate a tratamentului.

Astfel, cartea apare şi ca un ghid terapeutic, limpede pentru oricare dintre noi, în scop profilactic sau ori de cîte ori suportăm consecinţele unor dereglări funcţionale, deoarece conţine noţiuni despre bolile tratate, descrierea amplă a tehnicilor folosite şi harta generală, respectiv pe afecţiuni, a punctelor reflexe. Fiecare om îşi cunoaşte intuitiv limitele de funcţionare biologică, pentru că ştie cu precizie să spună când se simte rău şi când se simte bine. Iar în medicină este imperios necesar să se respecte magnificul dicton „Primum non nocere” („Mai întâi de toate a nu vătăma”); or, reflexoterapia respectă întru totul acest dicton, fiind o metodă ce nu implică absolut nici un risc pentru pacient în diagnosticare şi tratament.

Tot ceea ce se expune în această carte este în acord perfect – deci se poate practica simultan – atât cu tratamentele ştiinţifice, pe bază de plante medicinale, cât şi cu cele medicamentoase prescrise de medici competenţi, deoarece prin tehnicile reflexologice prezentate, aplicate cu răbdare şi perseverenţă, se elimină din organismul uman deşeurile toxice, se îmbunătăţeşte circulaţia sangvină, se întăreşte sistemul imunitar al bolnavului, deci se tinde către recuperarea funcţiei, respectiv a organului afectat de boală.

Chiar practicată profilactic, reflexoterapia menţine sănătatea tuturor celor ce o folosesc cu încredere, deoarece previne şi chiar vindecă fără medicamente. Practica curentă a dovedit că afecţiunile fiziologice sunt tratabile prin reflexoterapie în proporţie de 85-90%, iar cele organice într-un procent care depăşeşte 60%. În cadrul lucrării, cititorul va găsi şi alte metode lipsite de toxicitate, care şi-au dovedit eficacitatea în prevenirea şi tratarea unor afecţiuni cotidiene.

Principala intenţie a autorilor este de a pune la dispoziţia omului obişnuit care, supus stresului zilnic, uită de comuniunea cu Universul şi de convorbirea permanentă cu Dumnezeu, remedii reflexoterapeutice pentru a preveni, respectiv atenua şi chiar vindeca definitiv afecţiuni diverse, fiind convinşi că aplicarea tehnicilor reflexologice reprezintă modalităţi concrete prin care orice om interesat de îngrijirea sănătăţii poate deveni unul dintre cei mai buni medici ai propriului organism.

Bibliografia conţine numai o parte din materialul pertinent consultat privind metode netoxice de diagnosticare şi tratament.

Autorii vor fi receptivi la orice sugestie menită să îmbunătăţească lucrarea şi mulţumesc cu aleasă gratitudine tuturor celor care şi-au adus contribuţia la apariţia acestei cărţi.

Autorii

Prefaţă la ediţia a II-a

Reflexoterapia şi-a dovedit eficienţa în abordarea medicală a majorităţii afecţiunilor morfo-fiziologice.

Chiar dacă se admit limite sau contraindicaţii nesemnificative, rezultatele rămân incontestabile, ceea ce ne-a determinat să publicăm această a doua ediţie a volumului intitulat Incursiune în reflexoterapie, care, urmând tiraje succesive, a fost epuizat în scurt timp, ceea ce a demonstrat interesul de care s-a bucurat îndeosebi din partea pacienţilor, a specialiştilor din domeniul respectiv, a participanţilor la învăţământul de specialitate (de exemplu, facultăţile de kinetoterapie) sau a altor doritori de informaţii şi recomandări adecvate, dar şi profesionalismul editurii. De la apariţia primei ediţii, au fost acumulate, prin practica terapeutică în evoluţie permanentă, noi concluzii concretizate în tratamentul unor afecţiuni diverse. Reflexologia, în ansamblul ştiinţelor recunoscute prin proiecţiile concrete reprezentate de terapiile naturiste, controlează şi determină fiziologia întregului organism, adresându-se întâi componentelor bioenergetice şi circulatorii, cu implicaţii imediate asupra celorlalte, fiind o ştiinţă premergătoare acupuncturii, conţinând modalităţi şi metode lipsite de toxicitate şi compatibile cu medicina practicată pretutindeni, dintre care cele specifice alcătuiesc reflexoterapia. Dialogul cu pacienţii a relevat adeseori preferinţele spre reflexoterapie, de cele mai multe ori aceasta fiind admisă ca o ultimă şansă în faţa biruinţei sau măcar a ameliorării bolii.

Mulţumim editurii şi cititorilor care ne-au stimulat permanent, colaboratorilor noi, Alina Ionela Chiruţă, kinetoterapeut, şi Elena Diana Chiruţă, studentă la Facultatea de Educaţie Fizică, specializarea Kinetoterapie, de la Universitatea din Bacău, pentru sugestiile recente, şi tuturor celor care au făcut posibilă apariţia acestei noi ediţii fundamentate pe o bibliografie extrem de succintă, dar pertinentă.

Autorii

Piatra-Neamţ, 10 decembrie 2004

PARTEA I

Reflexologie şi reflexoterapie

1. Ce este reflexologia?

Ca ramură a medicinei orientale, reflexologia este ştiinţa zonelor reflexogene ale organismului situate pe suprafaţa corpului, în general la distanţă faţă de organele pe care le reprezintă. Organele sunt componente inseparabile în ansamblul organismului uman, având legătură vasculară şi energetică directă cu zonele corespunzătoare reflexogene. Astfel, se cunosc zone de proiecţie la nivelul picioarelor, mâinilor, coloanei vertebrale, limbii, urechii, intestinului gros. Îndrăznim să propunem şi subliniem aici ipoteza duală potrivit căreia întregul organism se proiectează pe fiecare organ, care la rândul lui se găseşte proiectat în orice punct al organismului, identificarea ştiinţifică neputându-se încă efectua cu tehnicile actuale.

Reflexul este activitatea fundamentală a sistemului nervos, cu ajutorul căreia se reglează relaţiile dintre organe şi se stabilesc relaţiile dintre organism şi mediul înconjurător.

Componentele principale ale reflexologiei sunt:

a)   reflexodiagnosticul;

b)   reflexoterapia.

2. Reflexodiagnosticul

Constă în reperarea punctelor sensibile sau dureroase din zonele reflexogene. Prin reflexodiagnostic se poate descoperi o suferinţă morfo-funcţională a organului corespondent, palpând zona lui reflexogenă, zonă foarte bogată în terminaţii nervoase şi vasculare.

În caz de suferinţă sau dereglări, punctele reflexe devin sensibile, respectiv dureroase la palpare, fiind sesizate de pacient şi diagnostician. Durerea este direct proporţională cu gravitatea şi vechimea afecţiunii organului corespondent. Este absolut necesar să se facă o examinare atentă, deoarece unele puncte reflexe pot fi dureroase şi datorită unor afecţiuni locale în zonele de testare (bătături, tumori, traumatisme, malformaţii, afecţiuni dermatologice etc.).

Pentru diagnosticare, am folosit proiecţiile din tălpi şi din palme, dialogând în permanenţă cu pacientul. Diagnosticarea după punctele reflexe din palmă a fost practicată în mod excepţional la persoanele cu membrele inferioare amputate sau care prezentau afecţiuni inflamatorii, dermatologice sau traumatice în zonele din tălpi. Cu toate că palmele prezintă aceleaşi zone reflexogene ca şi tălpile, diagnosticarea în palme este greoaie şi mai puţin precisă, deoarece activitatea zilnică la care sunt supuse palmele duce la scăderea sensibilităţii pe care o urmărim în cadrul unei diagnosticări.

Cea mai fidelă informaţie în materie de diagnosticare se poate obţine prin palparea zonelor reflexe din tălpi. Datorită perioadei, în general mare, pe care majoritatea oamenilor o petrec în picioare sau şezând, toxinele au tendinţa de a coborî spre zonele inferioare ale corpului, localizându-se în punctele reflexe din tălpi, puncte corespondente organelor suferinde. O diagnosticare corectă poate fi făcută numai de un specialist reflexodiagnostician care prezintă sensibilităţi deosebite, dispunând în acelaşi timp de o vastă experienţă. Nu este suficient să cunoşti amplasarea corectă a punctelor reflexe pentru a face o diagnosticare corectă. Având o experienţă îndelungată, diagnosticianul poate face distincţie între intensităţile şi amploarea durerilor produse pacientului prin palparea zonelor reflexe, indicii importante pentru diagnosticare. Sensibilitatea proprie îi va permite să simtă la palpare depuneri toxice în punctele reflexe (de exemplu, oxalatul de calciu, acizii de proteine, grăsimi toxice, diverşi precipitaţi şi alţi componenţi chimici dăunători organismului), să le distingă de unele deficienţe sau afecţiuni locale şi mai ales să aprecieze starea de sănătate a diferitelor organe, cu conexiunile aferente.

Precizăm că intoxicaţiile acide provoacă, printre altele, nevrite, artrite, hepatite, migrene, epilepsie şi chiar forme de cancer, ca rezultate ale posibilităţilor distructive ale acizilor din organism.

Reflexodiagnosticul cere, aşadar, studiu amănunţit, experienţă şi diversitate în cazuistică; cel care îl practică trebuie să posede şi solide cunoştinţe anatomice, morfofiziologice şi patologice privind organismul uman. De asemenea, echilibrul psihoafectiv între diagnostician şi pacient, încrederea şi colaborarea reciprocă sunt importante pentru remediile prin reflexoterapie.

Unele persoane pot acuza zone dureroase peste tot în aria plantară la palpare, acestea fiind, de obicei, hipersensibile, şi atunci se recomandă fricţionarea tălpilor pe toată suprafaţa, până când devin calde, după care, cu apăsări uşoare, se caută punctele reflexe. Alteori este posibil ca pacientul să nu reacţioneze la palparea zonelor de reflex. În astfel de cazuri ne aflăm în faţa unei erori de diagnostic sau zona reflexă trebuie abordată cu mai multă forţă şi mai în profunzime.

3. Reflexoterapia

Este componenta reflexologiei care se ocupă cu tratamentul prin masaj al punctelor reflexe diagnosticate ca fiind sensibile (dureroase). Masajul se practică cu vârful degetului mare de la mână (policele) sau cu articulaţiile interfalangiene, într-o ordine care ţine seama de ecoul biologic al fiecărui organ reprezentat şi fără obiecte intermediare (beţişoare, baghete etc.).

În timpul executării masajului, punctele reflexe trebuie controlate în permanenţă pentru a nu se traumatiza zonele învecinate şi a evalua deblocarea cristalelor, deoarece defecţiunile organelor se manifestă şi sub forma aglomerărilor în punctele reflexe corespunzătoare de cristale (de exemplu: acid uric, săruri, alte impurităţi).

Prin masaj se facilitează circulaţia sangvină, „impunând” accelerarea transportului toxinelor spre organele de eliminare sau de detoxifiere. Perturbarea circulaţiei în zonele reflexe face ca suferinţa organului corespondent să avanseze. Masarea zonelor reflexogene afectate, pe parcursul mai multor şedinţe, implică fisurarea cristalelor de toxine, depuneri pe care circulaţia sangvină le va trimite prin fluxul sangvin spre organele de eliminare, îmbunătăţind astfel starea de sănătate.

Buna circulaţie a sângelui este vitală pentru fiecare organ sau zonă din organism, deoarece transportă material nutritiv şi plastic, hormoni, anticorpi, oxigen, deşeuri metabolice şi alte substanţe neidentificate încă. Cu cât circulaţia sangvină este mai anevoioasă, cu atât mai greu va surveni vindecarea. Miile de metri de material tubular prin care circulă sângele (artere, vene, capilare) în corpul nostru se menţin în activitate prin vasoconstricţie şi vasodilataţie, funcţionarea lor depinzând de activitatea musculară. O circulaţie bună se menţine prin activităţi musculare adecvate pentru fiecare zonă din corp (exerciţii de gimnastică, sportul în general).

Dacă activitatea muşchilor slăbeşte, ţesuturile se fibrozează, circulaţia sangvină în acea zonă devine greoaie, articulaţiile de la mâini, picioare şi coloană devin rigide, dureroase, exercitând presiuni asupra unor terminaţii nervoase sau vasculare.

În consecinţă, activitatea nervilor şi cea sangvină este stânjenită, fluxul sangvin perturbându-se datorită produselor toxice care se acumulează în organele afectate şi în punctele lor reflexe. Şi reversul este, din păcate, valabil. Dacă circulaţia sangvină este deficitară într-un anumit segment din corp sau într-un organ, funcţia acelui segment, respectiv organ, este perturbată, ajungându-se (dacă situaţia nu se remediază) la distrugerea structurilor proprii. Toate acestea conduc cu timpul la anchiloze, dureri, boli organice, intoxicarea organismului, slăbirea puterii de apărare împotriva bolilor. Picioarele se resimt, devenind reci şi chiar intens dureroase.

Dacă nu se acordă atenţia cuvenită acestor stări în faza incipientă, se vor descoperi ulterior tulburări la distanţă în corp, în organele de legătură.

4. Cauzele depunerilor toxice în zonele reflexe

Factorii care determină, întreţin şi agravează depunerile toxice pentru organism în zonele reflexe sunt multipli şi depind de specificul biologic al fiecărui individ, toxinele fiind principala cauză a îmbolnăvirilor curente, iar mediul, hrana şi celelalte elemente indispensabile vieţii, furnizorul acestora. Astfel, toxinele localizate în ficat produc hepatita, în pancreas, diabetul, în rinichi, nefrita, în piele, dermatitele, în articulaţii, artritele etc.

Semnificativi şi comuni sunt următorii factori:

•    modul de viaţă definit prin alimentaţie, starea psihică şi starea mentală;

•    circulaţia sangvină insuficientă într-un anumit organ sau segment din corp; bolile care generează sau sunt generate de perturbări ale circulaţiei sangvine ocupă astăzi unul din primele locuri în lume printre afecţiunile grave; de fapt, în orice boală se poate constata prezenţa unor toxine specifice în fluxul sangvin, toxine care întreţin cauzele reale ce au produs-o;

•    bătăturile de la mâini sau picioare conduc la stază circulatorie zonală;

•    fracturi consolidate greşit şi/sau calusul vicios la mâini, picioare sau coloana vertebrală antrenează presiuni anormale pe vase şi nervi, implicând perturbări circulatorii zonale care, în timp, afectează organele corespondente prin insuficienţă circulatorie sau nervoasă.

Unul din motivele frecvente în acest sens, mai ales în zilele noastre, este folosirea încălţămintei strâmte sau incomode, care periclitează circulaţia sangvină, picioarele devenind reci şi chiar dureroase, atât la mers, cât şi în repaus.

Practica dovedeşte că oamenii care acţionează involuntar sau voit asupra zonelor reflexogene din tălpi, lipsindu-se de încălţăminte cel puţin vara, îşi menţin o circulaţie sangvină normală şi implicit o sănătate bună. Recomandăm, aşadar, încălţăminte comodă, lejeră şi concomitent practicarea profilactică a masajelor plantare şi palmare, cuplate cu un regim alimentar exclusiv vegetarian progresiv (chiar perioade de post), care să accelereze eliminarea naturală a toxinelor.

5. Beneficiarii reflexoterapiei

Profilactic, pot beneficia de această metodă toţi oamenii care aderă la protecţia împotriva îmbolnăvirilor, dorind să-şi menţină o circulaţie sangvină şi implicit energetică bună.

Ca tratament, reflexoterapia se poate utiliza pentru afecţiunile morfologice şi funcţionale consemnate în indexul alfabetic final. Practica curentă ne-a dovedit eficienţa reflexoterapiei îndeosebi prin masaj plantar manual şi prin călcare, prevenirea îmbolnăvirilor şi obţinerea vindecării prin această metodă depinzând de capacitatea fiecărui organism de a elimina toxinele acumulate din alimente, băuturi şi medicamente. Oricine poate apela la reflexoterapie, dacă intenţionează să-şi ajute propriul organism în cursa către ţinta spre care acesta tinde mereu şi care se numeşte sănătate.

6. Cum se execută masajul manual?

Masajul manual se efectuează de către persoana în cauză – automasaj – sau de către specialistul în reflexoterapie. În cazul automasajului, pacientul trebuie să cunoască ce afecţiune are, care sunt punctele reflexe corespondente afecţiunii lui, ordinea şi timpii de masaj pentru fiecare punct reflex, perioada optimă pentru masaj.

Când automasajul sau masajul se face în mod profilactic, nu contează ordinea practicată, importantă este aplicarea corectă pentru evitarea depozitării în punctele reflexe a toxinelor, care tind să blocheze parţial circulaţia sangvină sau limfatică, permiţând astfel instalarea afecţiunilor în organele situate la distanţă. În aceste cazuri, se va insista mai mult pe zonele renale, uretere, vezică urinară, sistem limfatic, cap, stomac, intestine, ficat.

Când tratamentul va fi făcut de un cadru specializat în materie de reflexoterapie, premiza unui masaj eficient este ca masorul şi pacientul să adopte poziţii confortabile, relaxante, specifice punctelor aflate în tratament.

Astfel, pentru masajul palmar, pacientul poate adopta poziţia semişezândă, într-un fotoliu sau culcat cu faţa în sus pe o canapea. Terapeutul se va aşeza comod pe un scăunel, mai jos decât fotoliul sau patul, în faţa pacientului, când acesta se găseşte în fotoliu sau lângă pat (lateral) dacă pacientul stă pe pat.

Pentru masarea zonelor reflexe din coloana vertebrală, bolnavul se va culca cu faţa în jos, capul într-o parte şi mâinile lejer întinse pe lângă corp. În cazul masajului plantar (la tălpi), cel mai des folosit, pacientul va sta culcat cu faţa în sus, având picioarele întinse, relaxat, iar specialistul în reflexoterapie se va aşeza la picioarele pacientului, pe un scăunel plasat mai jos decât patul pe care se află pacientul. Piciorul pe care se practică tratamentul va fi aşezat pe genunchiul masorului, iar sub genunchiul pacientului se va pune o pernă. Din această poziţie se lucrează la majoritatea reflexelor plantare pentru: rinichi, ficat, splină, stomac, plămâni, ochi, urechi, sinusuri, cap, tiroidă, intestine, umeri, sâni, limfe, apendice, gât, coloană etc.

Masarea punctelor din părţile laterale ale picioarelor (reflexoterapia pentru prostată, hemoroizi, anexe, testicule, vagin, uretră) solicită ca pacientul să întoarcă piciorul lateral, pe o parte sau alta. După ce masorul şi pacientul sunt instalaţi comod, pentru poziţia adecvată punctelor respective şi s-a eliminat orice perturbare exterioară (zgomote etc.), se poate începe masajul printr-o uşoară şi scurtă masare a tălpilor; apoi, cu vârful degetului mare de la mână se palpează punctul corespunzător şi se continuă cu apăsări uşoare, care vor creşte în intensitate, până la limita suportată de pacient, urmărindu-i-se reacţiile. Un masor expert poate lucra la două puncte deodată. Se va evita folosirea unguentelor, fiindcă degetele vor aluneca de pe punctele de lucru şi nu vom obţine eficacitatea pe care o dorim. Masajul se face prin presare şi/sau mişcări circulare.

Când se masează zone întinse (traseul vezicii urinare, uretere, rinichi), sensul de lucru este dinspre călcâi spre degete şi nu invers, pentru a nu frâna curentul limfatic care, de cele mai multe ori, este deja perturbat, iar în cazul intestinului gros se va masa în sensul de evacuare. Se va lucra aproximativ 30 de secunde cu fiecare mână, prin rotaţie, permiţând astfel relaxarea mâinilor.

Zonele supuse masajului trebuie să fie sănătoase, fără traumatisme, afecţiuni inflamatorii, dermatologice sau bătături, cu o igienă riguros respectată. Durata şedinţelor de tratament şi numărul punctelor reflexe pe care le putem masa în cadrul unei şedinţe vor fi strict individualizate, în funcţie de bioritmurile specifice şi în raport cu starea de funcţionare a organelor de detoxifiere, filtrare şi eliminare. Nu este indicat să dislocăm mai multe toxine decât poate elimina rinichiul şi detoxifia ficatul, splina, sistemul limfatic, forţând astfel posibilităţile reale ale organismului. În astfel de situaţii, toxinele neeliminate vor circula libere în corp, creând unele simptome ca ameţeli, somnolenţă, cefalee şi alte dereglări care afectează starea generală, deoarece contravin capacităţii de funcţionare normală a corpului uman.

7. Durata şi ordinea masajului

Interdependenţele esenţiale care generează şi guvernează viaţa în organismele vii se pot sintetiza astfel:

În cazul unor suferinţe acute se pot efectua, fără nici un risc, 2-3 şedinţe, fiecare cu durată crescândă de până la 30 de minute pe zi, pentru zonele afectate. Se pot masa combinat punctele reflexe din tălpi cu cele din palme şi de pe coloana vertebrală sau urechi. Facem observaţia importantă că, în afecţiunile acute, cu cauză neidentificată, este absolut necesar ca pacientul să fie mai întâi îndrumat spre cabinetul medicului specialist, de exemplu, pentru simptomatologie de apendicită acută, abdomen acut, hemoragii interne sau exteriorizate, boli infecto-contagioase etc. Masajul, în astfel de cazuri, se poate executa fără a exista riscul perturbărilor, în jur de 30 de minute şedinţa, ca tratament adjuvant al tratamentului medicamentos sau chirurgical. În general, practica a dovedit că sunt necesare aproximativ 15-20 de şedinţe pentru a contribui la ameliorarea sau vindecarea suferinţelor, în funcţie de fiecare organism.

În cazul afecţiunilor cronice, se impune respectarea următoarei ordini de efectuare a masajului:

1)   în primul rând vor fi stimulate organele de eliminare (rinichi, uretere, vezică urinară, uretră), pentru a le pregăti în vederea eliminării intense din corp a toxinelor eliberate prin masaj, fără a supraîncărca circulaţia sangvină. Astfel, la început se va masa circa 5-7 minute fiecare traseu renal;

2)   se va trece apoi la masarea zonei capului (3 minute pentru fiecare emisferă), ceea ce va determina o bună coordonare şi adaptare a organismului la tratament;

3)   continuăm cu masarea zonelor corespondente organelor metabolice şi de detoxifiere (stomac, ficat, vezică biliară, intestin subţire, intestin gros), timp de 5-10 minute;

4)   pentru producerea agenţilor imunitari se vor supune masajului zonele reprezentând partea limfatică din organism, stimulându-se astfel atât imunitatea specifică, cât şi cea nespecifică;

5)   zonele reflexe sensibile sau dureroase corespunzătoare afecţiunilor ce urmează a fi tratate (indicate în cadrul indexului pe afecţiuni) se masează în final.

Fiecare punct reflex va fi supus masajului timp de 3-5 minute. În cazul afecţiunilor acute, durata masajului se poate mări până la dublare. Punctele reflexe ale ficatului şi ale coloanei vertebrale vor fi masate cu prudenţă şi pe durate mai mici, pentru a evita perturbările de circulaţie ce pot conduce la apariţia unor reacţii neplăcute dar pasagere prin supraîncărcarea circulaţiei sangvine în organul bolnav. Este foarte important ca şedinţele de tratament să fie executate cu 1-2 ore înainte de mese sau cel puţin la 2 ore după mese, pentru a putea dirija circulaţia sângelui spre organele afectate.

8. Reacţii posibile

Stimularea organelor de eliminare şi detoxifiere prin reflexoterapie implică accelerarea circulaţiei libere în corp a toxinelor, provocând stări de ameţeală, greaţă, somnolenţă, cefalee, nelinişte şi rău general.

Dacă punctele reflexe sunt intens solicitate prin masaj, pot apărea următoarele reacţii pasagere:

•    creşterea în volum a varicelor deja existente;

•    inflamaţii articulare datorate stazelor limfatice;

•    deschiderea ulcerelor varicoase la gambele cu tulburări cronice de circulaţie;

•    apariţia unor pete albăstrui atunci când există un dezechilibru privind asimilarea calciului în organism;

•    dureri vii în organele corespondente datorită creşterii rapide a volumului sângelui care asigură funcţionarea acestora;

•    febră, dacă în corp există o infecţie latentă şi se stimulează formaţiunile limfatice.

Precizăm că aceste reacţii posibile atestă parţial răspunsul organismului şi nu reprezintă contraindicaţii în aplicarea masajului reflexologic, ci impun numai reglarea intensităţii şi a duratei acestuia până la confirmarea adaptării la tratament prin dispariţia tulburărilor.

9. Masajul prin călcare

Masajul prin călcare cu picioarele goale se dovedeşte eficient îndeosebi când este practicat profilactic. Astfel, mersul desculţ pe pământ cu asperităţi sau pietriş, fără a produce traumatisme tălpilor, pe iarba umedă, pe pietre rotunde, bile din lemn, metal sau plastic, aşezate într-o tavă sau într-un săculeţ, este benefic pentru organism, atunci când este practicat cu regularitate. În comerţ se pot găsi dispozitive pentru masaj palmar şi plantar, confecţionate în acest scop (de exemplu bile sau roţi dinţate dispuse convenabil pe suport metalic).

Acest procedeu, absolut natural, fortifică picioarele, stimulează punctele reflexe corespunzătoare, deci activitatea întregului organism, sporindu-i şi rezistenţa faţă de îmbolnăviri.

Oamenii care se deplasează periodic fără încălţăminte sau cu încălţăminte adecvată se îmbolnăvesc mai rar comparativ cu cei care folosesc cu predilecţie încălţăminte uzuală în contextul unor condiţii de viaţă similare.

10. Alte mijloace de întărire a organismului

Există foarte multe mijloace naturale pentru prevenirea îmbolnăvirilor şi sporirea potenţialului de luptă al organismului împotriva bolilor. Importanţa acestor remedii constă în faptul că folosesc posibilităţile reale ale organismelor vii, în timp ce medicamentele aplicate cu uşurinţă şi fără responsabilitate, uneori cele din alimentaţie, pot conduce la reacţii dintre cele mai stranii, tragice chiar.

Prezentăm în continuare câteva dintre aceste remedii naturale, care s-au dovedit deja foarte potrivite, şi le recomandăm tuturor celor interesaţi:

□ Spălarea corpului cu apă rece şi oţet (proporţia: 2-4 linguri de oţet la 1 litru de apă), care se realizează rapid de la gât la tălpi. Apoi, fără a ne şterge, îmbrăcăm o pijama sau un halat de casă şi intrăm imediat sub pătura de lână sau plapumă, pentru a evita orice contact cu aerul al corpului ud, rămânând astfel până la uscarea completă. Se foloseşte la început apă la temperatura camerei, iar în zilele următoare se răceşte apa din ce în ce mai mult. Procedeul se aplică în fiecare seară, înainte de culcare, timp de 3-4 săptămâni.

ATENŢIE! Durata pregătirilor până la acoperirea corpului nu va depăşi 1 minut; spălarea cu apă rece nu se aplică dacă avem febră sau suntem transpiraţi, ci numai atunci când temperatura corpului este normală. Este suficient ca această cură de 3-4 săptămâni să fie făcută de 1-2 ori/an. Semnele revigorării pot apărea destul de repede, după a 5-a sau a 6-a spălare.

□ Baia rece la mâini şi la picioare. De obicei, se începe cu baia la picioare, apa ajungând până la o palmă sub articulaţia genunchiului. Durata este de la 30 de secunde până la 1 minut, apoi, fără a şterge picioarele, se trag şosete lungi de lână şi facem mişcări de încălzire prin casă sau ne acoperim picioarele pentru a evita contactul cu aerul al porţiunilor ude, până la uscare definitivă. După cel puţin 1 oră se poate repeta baia rece, de această dată la mâini. Mâinile se introduc în apă până aproape de articulaţiile umerilor. Durata este de la 30 de secunde până la 1 minut; apoi, fără să ne ştergem, ne îmbrăcăm şi facem mişcări de încălzire.

Aceste metode redresează circulaţia sangvină periferică, reechilibrează energiile corpului, dezvoltă tonicitatea musculară, menţin supleţea articulaţiilor, elasticitatea musculară, prin vasoconstricţie şi vasodilataţie. Aşadar, „fuga” de apa rece pentru a „nu răci” nu este întemeiată dacă se respectă recomandările precedente.

□ O foarte utilă procedură pentru deschiderea porilor şi eliminarea toxinelor prin reechilibrarea circulaţiei sangvine şi energetice este „mantaua spaniolă”.

Aceasta este, de obicei, o cămaşă lungă până la tălpi, confecţionată din in sau din cânepă, descheiată în faţă de sus până jos, şi se poate folosi astfel: persoanele mai robuste pot utiliza cămaşa înmuiată în apă rece şi apoi stoarsă. Peste această cămaşă udă ne îmbrăcăm cu un halat gros sau ne înfăşurăm într-o pătură şi apoi ne acoperim cu plapuma. Putem sta astfel cel mult 2 ore. Pentru persoanele mai slăbite, cămaşa se poate înmuia într-o fiertură din paie de ovăz sau scuturătură de fân.

Procedeul este următorul:

–    se fierbe o mână de paie de ovăz sau scuturătură de fân, în 3-4 litri de apă, timp de 30 de minute din momentul în care apa începe să fiarbă. După 30 de minute, vasul se ia de pe foc şi se lasă până când amestecul ajunge la o temperatură suportabilă. Cămaşa înmuiată în această fiertură se stoarce şi se îmbracă repede, cât este caldă. Peste cămaşă îmbrăcăm un halat gros sau ne înfăşurăm într-o pătură, apoi ne acoperim cu plapuma, rămânând astfel 1-2 ore, chiar toată noaptea. Atât procedura cu apă rece, cât şi cea cu fiertură se pot aplica de cel mult 2 ori pe săptămână.

□ Mersul desculţ prin rouă, iarbă udă, pe zăpada proaspătă are atât efecte profilactice, cât şi efecte benefice pentru cei bolnavi. Acest procedeu începe cu o fază de acomodare de maximum 1 minut, iar pe măsură ce organismul se acomodează, se prelungeşte perioada în funcţie de rezistenţa persoanei, până la maximum 10 minute. Verificarea eficacităţii acestei metode este extrem de simplă: trebuie să ne simţim bine.

Există multe metode descrise de diverşi autori, pentru a veni în ajutorul diferitelor suferinţe. Unii recomandă ceaiurile din plante medicinale, alţii medicamente din plante şi metode naturiste care să ajute la dizolvarea şi eliminarea din corp a toxinelor, elocvente în acest scop fiind lucrările menţionate în bibliografia selectivă a acestei cărţi. Toate aceste tratamente sunt valoroase, fiind netoxice şi contribuind la reglarea circulaţiei sangvine, care înseamnă viaţă. Dacă într-o mică zonă din corp circulaţia sângelui ar fi întreruptă, s-ar resimţi imediat efectul negativ local şi general. În prima fază apar durerile, semnalele bolii, semnale prin care mecanismele interne ale organismului ne aduc la cunoştinţă, cel mai repede posibil, dereglările din interiorul organismului nostru. Cel mai adesea se apelează imediat la medicamente analgezice, antitermice, somnifere, care maschează simptomele bolii reale, dacă nu s-a efectuat în prealabil o diagnosticare riguroasă. Astfel, boala evoluează pe ascuns conducând la afecţiuni cronice greu de vindecat.

Pentru a preveni, ameliora şi chiar trata unele afecţiuni, este nevoie şi de o igienă individuală riguroasă, care începe cu spălarea mâinilor, evitarea sedentarismului şi a stresului, un regim alimentar adecvat, bazat în special pe o dietă naturistă. Dacă, măcar o zi pe săptămână, evităm carnea, pâinea, zahărul şi prăjelile şi folosim legume şi crudităţi, organismul nostru va simţi binefacerea atât prin aportul de substanţă vie, cât şi prin lipsa toxinelor. Legumele şi fructele crude şi bine spălate conţin enzimele necesare vieţii. În astfel de condiţii, crudităţile pot fi folosite fie sub formă de sucuri, fie sub formă de salate proaspete. Recomandăm zilnic o combinaţie între alimentele preparate în mod obişnuit şi regimurile de crudităţi, cu următoarele acţiuni benefice asupra organismului:

a)   având puţine calorii, crudităţile conduc la prevenirea şi reducerea obezităţii;

b)   diminuează cantitatea de zahăr din sânge;

c)   menţin şi întăresc tonicitatea şi elasticitatea aparatului cardio-vascular;

d)   reduc acidul uric;

e)   previn şi tratează afecţiunile gastrice, hepato-biliare şi intestinale;

f)   sunt anticanceroase;

g)   tratează afecţiuni ale sistemului nervos, reumatice, bolile de piele.

Astfel, de exemplu, este bine cunoscută cura de usturoi care sporeşte rezistenţa organismului. În general, ceapa, usturoiul şi mierea sunt anticanceroase, menţin fluiditatea sângelui, sporesc elasticitatea şi supleţea vaselor sangvine, previn arteroscleroza, sunt hipotensive, antiastmatice, diuretice, antiseptice şi bactericide, în vreme ce tutunul, cafeaua, alcoolul diminuează rezistenţa organismului, fiind cancerigene.

11. Avantajele reflexologiei

Ţinând seama de recomandările precizate, reflexoterapia poate fi aplicată la toate categoriile de vârstă, profilactic şi pentru afecţiunile acute sau cronice conţinute în indexul final. Marele avantaj al metodei constă în completa lipsă de toxicitate, în condiţiile în care civilizaţia noastră traversează astăzi o epocă foarte poluată, inclusiv pe plan medicamentos. Prin reflexoterapie nu se tratează simptomatologia bolilor, ci cauzele lor. Reluarea normală a circulaţiei sângelui în organul sau zona afectată este un mare câştig, deoarece sângele transportă substanţele de asimilaţie, dezasimilaţie şi apărare. O bună circulaţie sangvină conduce la accelerarea reconstituirii normale a ţesuturilor şi organelor lezate de boală; în plus, atrage reechilibrarea bioenergetică în zona afectată.

Oricare dintre noi ştie că în jurul apelor repezi se formează curenţi care scad în intensitate sau dispar în raport cu reducerea cantităţii şi vitezei de curgere a apei. La fel, câmpul bioenergetic se perturbă în zonele cu circulaţie sangvină deficitară şi se reface o dată cu redresarea circulaţiei, acesta fiind un argument care susţine ideea că reflexologia constituie şi o punte de legătură între medicina clasică şi cea orientală.

Alt avantaj al reflexologiei este verificarea stării de sănătate a unui individ într-un timp foarte scurt.

De obicei, la această metodă recurg, în mare majoritate, bolnavii care nu au obţinut vindecarea afecţiunilor prin remedii medicamentoase sau cei care doresc să se însănătoşească folosind căi netoxice. Unii o folosesc în paralel cu tratamentul medicamentos, în special cel bazat pe antibiotice, când situaţiile o impun. În scop de diagnosticare, tratament şi chiar în scop profilactic, reflexoterapia este din ce în ce mai mult acceptată de populaţie.

Apelând la reflexologie cu încredere, răbdare şi perseverenţă, atât ca diagnosticare, cât şi pentru tratament, cititorul se va convinge de valabilitatea concretă a informaţiilor cuprinse în această carte.

12. Starea psihică a bolnavului – puterea gândului

Pentru o bună reuşită a tratamentului este necesar mai întâi să stabilim cauza producerii perturbării. Un organ bolnav sau o funcţie dereglată atrage după sine alte tulburări. Organismul fiind un tot unitar, depistând şi tratând cauza, vom contribui la eliminarea bolii, respectiv la creşterea rezistenţei organismului.

Sănătatea noastră depinde într-o mare măsură şi de starea psihică. Teama, grijile, tensiunile nervoase, supărările duc la schimbarea compoziţiei sângelui, creşterea acidităţii gastrice, sporirea toxinelor, deci şi a acidului oxalic, care se depune în zonele reflexogene corespunzătoare organelor bolnave, perturbând circulaţia sângelui şi circulaţia energetică. Când vom reuşi să controlăm aceste stări, vor apărea şi semnele însănătoşirii; prin revigorarea vieţii din celulele corpului nostru ne vom simţi mai liberi, mai puternici, mai buni, deoarece şi autosugestia are o mare putere asupra stării de sănătate a oamenilor.

Suntem cutremuraţi la gândul că existăm într-o situaţie complexă, deşi toate au la bază simplitatea, puritatea, perfecţiunea, zidite pe cel mai solid sistem de referinţă rânduit de Dumnezeu. Solicitaţi fiind de un imperios material informaţional, care dezvăluie şi mărturii despre manifestările prezente sau viitoare ale omului în timp, pe plan existenţial, având dovada atâtor revelaţii înscrise în cărţi profetice, în doctorate ştiinţifice, în filozofia infinită, ne este greu să ştim ce putem alege, subordonându-ne tulburătoarei întrebări kantiene „ce ne este îngăduit a şti, a spera, a dori”, în încercările pe care ni le oferă viaţa.

Existăm ca entităţi conectate la Marele Univers, fiind singurele particule cosmice înzestrate cu proprietatea conştientizării că Dumnezeu este în noi şi noi suntem în Dumnezeu. Viaţa fiecăruia dintre noi este unica posibilitate de a ne apropia de Dumnezeu prin cea mai bună rugăciune reprezentată de iubirea de oameni.

„Dacă veţi respecta poruncile mele, nici o boală nu se va atinge de voi” spune Domnul care vindecă, medicul fiind doar asistentul lui. Prezenţa lui Dumnezeu în om se manifestă în primul rând prin circuitul imens de informaţii cosmice, atât de subtile, de care beneficiază acesta în racordul la uriaşa baterie cosmică, frământările umane interioare fiind rezonanţa modului în care suntem deschişi pentru a primi benefica energie prin bucuria binelui din noi oferit semenilor. Urâtul nu este urât, răul nu este rău, greul nu este greu, acestea nu există decât în viziunea noastră ca opuse la frumos, bine, uşor. Când vom putea vedea şi simţi toate acestea, vom fi echilibraţi, entuziaşti, drepţi, hotărâţi şi mult mai aproape de existenţa simplă şi pură a Marelui Univers.

Trebuie să ne fixăm scopul, imaginându-ne cu bucurie şi puritate că l-am atins deja. Energiile din noi vor lucra benefic şi vor realiza ceea ce am gândit cu bucurie şi optimism. Capacităţile autosugestiei sunt uriaşe şi inepuizabile. Totul porneşte din noi, ne naştem cu aceste capacităţi, dar puţini ştiu să le folosească. Orice este împotriva armoniei cosmice create de Dumnezeu înseamnă moarte. Astfel, teama, frica, neîncrederea, pesimismul sunt obstacole ce se opun posibilităţilor fericite de a obţine sănătate, belşug, succes. Ura, frica şi alte gânduri negative în legătură cu noi înşine şi/sau cu semenii noştri generează dezacorduri între conştient şi subconştient, care provin din incompatibilitatea acestor trăiri lăuntrice cu esenţa noastră divină, afectând circulaţia energetică prin care suntem conectaţi cu Cosmosul. Este absolut necesar să ne acordăm permanent cu Energia Cosmică omnipotentă, prin dragostea faţă de noi înşine şi faţă de toţi oamenii de pretutindeni.

Fiecare problemă conţine soluţia sa, fiecare întrebare conţine răspunsul ei. „Toate câte veţi cere, rugându-vă cu credinţă le veţi primi” (Matei 21, 22). Energia Cosmică din noi ne influenţează conform credinţei şi încrederii noastre. Acestea se obţin în timp, prin transferul opţiunilor noastre din conştient în subconştient, căci subconştientul conlucrează cu Marele Univers.

Dorinţele şi năzuinţele noastre, armonizate cu imaginaţia, trebuie păstrate în taină, căci atunci credinţa acţionează la maximul ei randament, cu certitudinea că sunt bine întemeiate, deci nu lezează pe nimeni, nici chiar pe noi. Cererile noastre se adresează prin credinţa în Dumnezeu, sub forma unor sesizări ale subconştientului, imagini mentale, care să ne exprime dorinţele, în linişte, relaxare, cu încredere că vom primi. Trebuie să fim convinşi că energiile creatoare pentru noi nu pot fi oprite de altcineva din exterior. De mai multe ori pe zi şi în special seara, înainte de culcare, ne vom imagina fericiţi îndeplinirea dorinţelor. Împărăţia gândurilor ne aparţine în exclusivitate şi nimeni nu poate pătrunde în intimitatea noastră fără a ne obţine acordul. A recunoaşte că avem libertăţi interioare constituie un preţios ajutor pentru noi, fiind conştienţi de libertatea cugetului nostru. În intimitatea noastră putem să ne creăm o oază de linişte şi fericire pe care nu o poate ataca nimeni.

Atunci când impactul nostru cu exteriorul este dur, pentru a nu răspunde cu răutate, ură şi invidie, este de preferat să ne retragem în oaza noastră intimă unde putem crea orice fără obstacole.

Dacă ne întipărim în minte cuvintele: Credinţă, Meditaţie, Curaj, Acţiune, toate presupusele piedici vor dispărea. Credeţi în Dumnezeu, căci „cu credinţa” se mişcă munţii, iar cu îndoieli şi nesiguranţă ne vom împovăra. Suntem pe lume pentru a trăi în fericire deplină, iar aceasta nu înseamnă egoism. Pe măsură ce obţinem ceea ce ne dorim, vom dobândi senzaţia de belşug şi alte disponibilităţi pentru a-i ajuta pe cei din jur. Aşa ne vom apropia de subconştient mult mai repede, mobilizând forţele existente în noi. Gândul dirijat constituie o forţă mai puternică decât cuvântul. Folosind corect toate acestea, ne vom spori energia, deoarece creierul are o putere extraordinară asupra corpului.

Trebuie să evităm negativismele, indiferent dacă provin din interiorul nostru sau sunt induse din exterior, şi să nu capitulăm în faţa îmbolnăvirilor, căci optimismul este primul pas în prevenirea şi tratamentul oricărei boli.

13. Beneficiile reflexoterapiei, componentă a terapeuticii naturiste

Comparativ cu terapiile moderne, ca, de exemplu, cele alopate care se adresează în special efectelor bolilor, terapiile naturiste acţionează întâi asupra cauzelor ce generează afecţiunile.

Concret, reflexoterapia determină îmbunătăţirea parametrilor vitali ai organismului, ajutându-l holistic pentru a realiza o stare de sănătate bună. Acest fapt se produce cel puţin prin reechilibrarea energetică, activarea circulaţiei sanguine în organele deficitare, stimularea limfatică, creşterea potenţialului de eliminare a deşeurilor toxice şi o mai bună coordonare a întregii activităţi fiziologice, influenţate de sistemul nervos, respectiv de produşii glandelor endocrine. Astfel, intensificarea circulaţiei sanguine pentru organele cu deficienţe circulatorii va avea ca prime efecte: descongestionarea zonală, mărirea aportului şi calităţii substanţelor nutritive şi de reconstrucţie reprezentate prin hormoni, enzime, oxigen etc., multiplicarea permeabilităţii membranelor celulare, potenţând astfel activitatea celulară şi intensificând eliminarea produşilor toxici rezultaţi. Se cunoaşte faptul că activitatea celulară este complexă, fiecare celulă având potenţialul fiziologic proiectat din ansamblul întregului organism şi regăsindu-se oricând în acesta. Tocmai din acest motiv, terapiile naturiste, prin înlăturarea deficienţelor de cauză ce au produs dereglările sau maladia respectivă, fiind în acelaşi timp complet netoxice, realizează idealul urmărit, respectiv ameliorarea şi vindecarea. Totodată, stimularea sistemului limfatic conduce la intensificarea acţiunii factorilor imunitari, cu implicaţii directe şi imediate asupra sporirii arsenalului de apărare al organismului în confruntările cu agenţii nocivi de natură endogenă sau exogenă.

Reflexologia, atât ca modalitate de evaluare a stării de sănătate, cât şi ca metodă terapeutică, este, prin excelenţă, lipsită de toxicitate, epurând totodată organismul de substanţele nocive acumulate. Toxinele pe care organele de excreţie le elimină din organism se găsesc acumulate în organele afectate, zonele reflexogene corespondente structurilor implicate şi libere în circulaţia limfatică, respectiv sanguină. Ele vor fi eliminate gradat din organism prin şedinţe terapeutice, ţinând seama de funcţionalitatea organelor de excreţie. De exemplu, debarasarea organismului de produşii toxici prin aparatul renal este relevată de colorarea intensă a urinei în perioada tratamentului, iar eliminările de toxine prin tubul digestiv pot fi observate încă de la începutul masajelor prin scaunele fetide care degenerează până la faza diareică. Organismul scapă de toxine şi prin transpiraţii masive, eliminările din sinusuri şi din aparatul respirator fiind însoţite de manifestările simptomatice ale răcelii: expectoraţii şi transpiraţii abundente, stare de subfebrilitate, rinoree, tuse, dureri musculo-articulare etc. Terapia reflexogenă se axează, în special, pe tratamentul organelor afectate, fapt constatat şi de simptomatologia existentă concretizată în durerile intense din zonele corespondente reflexogene asupra cărora se practică masajul, cu consecinţe benefice şi asupra unor funcţii sau structuri neimplicate major în afecţiunea tratată, reflectând holistica metodei – adică redresarea întregului organism.

Concluzionând, efectele terapeutice ale masajului reflex sunt:

–    reechilibrarea circulatorie sanguină, limfatică şi energetică;

–    reechilibrarea, respectiv reglarea neurovegetativă care induce normalizarea vaso-motricităţii circulaţiei interstiţiale şi a funcţiilor organice, cu efecte de stopare a cronicizării afecţiunii respective;

–    înlăturarea tulburărilor viscerale ce va conduce la vindecarea organelor afectate;

–    îmbunătăţirea metabolismului şi înlăturarea tulburărilor hormonale;

–    redresarea potenţialului de apărare şi adaptare al organismului;

–    dezintoxicarea organismului.

Caracteristicile tehnicii reprezentate de masajele reflexoterapeutice ale piciorului:

•    este o metodă naturală, netoxică, compatibilă cu toate terapiile naturale, care se completează cu orice nutriţie naturistă adaptată specific pentru tipul de afecţiune şi caracteristicile individuale ale fiecărui pacient;

•    reflexoterapia este una dintre terapiile organizate pe următorul principiu existenţial fundamental: „fiecare componentă biologică se regăseşte în ansamblul organic sub diverse forme şi manifestări concomitent cu proiectarea organismului pe orice detaliu”, holismul;

•    reflexologia se impune a fi practicată strict manual, deoarece nici un accesoriu nu poate suplini influenţa bio-energetică transmisă prin masajul plantar direct, efectuat de terapeut, cu responsabilitatea maximă potrivită afecţiunilor pacientului, exprimată inclusiv prin intermediul proiecţiilor remediilor imediate aplicate de terapeut, contactul interuman şi sensibilitatea fiind deosebit de importante pentru această formă de terapie;

•    în majoritatea afecţiunilor este recomandată colaborarea cu medicul de specialitate pe specificul bolii respective;

•    terapia reflexologică va fi utilizată cu discernământ, terapeutul fiind obligat să-i recunoască limitele şi posibilităţile, acţionând în conformitate cu: parametrii vitali ai bolnavului, perioada de intervenţie a terapiei, vârsta pacientului, eventualele probleme organice specifice, factorii psihici şi existenţiali, aspectele particulare caracteristice etc.;

•    terapeutul trebuie să fie riguros pregătit pe probleme de anatomie şi fiziologie, patologie, psihologie, cu capacitatea de înţelegere a interacţiunilor dintre spirit şi corp, să dea dovadă de sensibilitate şi de etică profesională.

O nutriţie naturistă adecvată va avea ca efect direct creşterea puterii de redresare a funcţiilor şi de refacere a structurilor afectate printr-un aport sporit de calitate şi cantitate a substanţelor nutritive şi enzimatice. De asemenea, nutriţia naturistă va spori eficacitatea sistemului imunitar în contrast cu antibioticele sau terapiile moderne severe precum chimioterapia, radioterapia etc., care au ca efect scăderea imunităţii prin substituirea funcţiilor naturale ale sistemului imunitar şi prin crearea de baraje între zona afectată şi restul organismului, ceea ce în cazul reflexoterapiei nu se poate produce.

Unul dintre marii gânditori ai Antichităţii, şi anume Confucius, a oferit lecţii şi terapeuţilor de azi, combătând practicile de distrugere tisulară prin metode de cele mai multe ori agresive pentru organism, promovând ideea refacerii celulelor afectate şi readucerea lor la starea de normalitate, ceea ce realizează în fapt terapiile naturiste corect aplicate.

Dogma creştină este la originea concepţiilor naturiste, realizând reabilitarea celor ce prin păcat s-ar autodistruge, salvându-i.

Adresându-se energetic şi circulator deficienţei organului afectat, reflexoterapia corectează funcţia şi reface structura, restabilind fiziologia întregului. Uzând de alimentaţie naturistă, fără introducerea de substanţe toxice, şi cu ajutorul reflexoterapiei, care va elimina deşeurile existente în organism, redresând şi circulaţia sanguină, respectiv limfatică, se va obţine însănătoşirea.

Este necesar ca cel puţin în perioada terapiei reflexologice şi 3-4 săptămâni după tratament să fie adoptat un regim naturist completat printr-un aport suficient de lichide ingerate (apă de izvor, apă plată, apă distilată, apă de zarzavat, apă de tărâţe), necesar eliminării toxinelor. Se vor consuma în medie 2-3 litri de lichid în 24 de ore repartizate în cantităţi mici şi repetate, respectând indicaţiile terapeutului care va aplica diferenţieri în funcţie de particularităţile fiecărui pacient.

În timpul tratamentului nu se va mânca cu cel puţin două ore înainte şi două ore după fiecare şedinţă reflexogenă. Se permite accesul la lichidele susmenţionate pentru a putea dirija circulaţia sanguină să acţioneze în zonele reflexogene aflate în tratament şi în organele corespondente acestor zone.

14. Limitele terapiilor naturiste

S-a constatat că din întreaga capacitate neuronală, procentul utilizării creierului uman reprezintă aproximativ 7%, ceea ce dovedeşte limitele impuse de evoluţia noastră ca specie, fapt reflectat şi în tot ceea ce facem.

Stadiul evolutiv al fiinţei umane cu limitele ei influenţează modul nostru de reflecţie şi gândire, având efecte directe asupra conceptelor noastre. Astfel, şi terapiile naturiste sunt dependente de aceste limite şi nu întotdeauna reuşim să găsim soluţiile cele mai eficiente pe care ni le propunem. La aceste limite se adaugă restricţiile impuse de particularităţile pacienţilor care, nerespectând anumite reguli de viaţă, contribuie la diminuarea efectelor terapiei.

15. Latura psihologică a relaţiei terapeut-pacient

Fără voinţă, cu temeri, manifestând o colaborare psiho-afectivă deficitară, lipsită de încrederea adecvată dintre pacient şi terapeut vor apărea momente dificile sau chiar imposibil de traversat în calea către vindecare. Prin rezultatele certe ale majorităţii cercetărilor experimentale, s-a constatat că sugestia şi autosugestia contribuie în mod decisiv la obţinerea efectelor benefice ale terapiilor, în general. Terapetul trebuie deci să stăpânească psihologia şi să o aplice pacienţilor, găsind calea cea mai eficientă de colaborare psiho-afectivă, deoarece în cadrul procesului de vindecare un rol deosebit îl are climatul psihologic în care se desfăşoară activitatea terapeutului, hotărâtoare pentru relaţia terapeut-pacient fiind „prima întrevedere”. Una dintre primele abordări ştiinţifice privind dialogul terapeut-pacient a fost relevată de studiile Şcolii de la Palo Alto din America, înfiinţată în anul 1952. Cercetătorii acestei şcoli au desemnat comunicarea drept cheia înţelegerii comportamentului uman. Comunicarea este un proces complex de interacţiune, deseori neînţeles de terapeut, ceea ce determină degradarea relaţiei terapeutice, înstrăinarea pacientului, pierderea încrederii acestuia în terapie, având ca finalitate eşecul vindecării, de unde concluzia că nu oricine poate deveni terapeut. Acesta trebuie să îmbine optim modalităţile de aplicare ale terapiei cu comunicarea efectivă, în funcţie de particularităţile individuale şi de moment, fiind pregătit în permanenţă să abordeze şi cazurile particulare ale pacienţilor aflaţi la vârste extreme. Astfel, copiii pot fi agitaţi, timizi, fricoşi, chiar speriaţi de întrevederea cu terapeutul, în timp ce persoanele mai în vârstă afişează de cele mai multe ori sentimentul inutilităţii sociale şi lipsa unor perspective concrete, fiind dominate doar de gândul că merg sigur pe un drum fără întoarcere. În toate aceste cazuri este necesară şi colaborarea cu familia pacientului pentru a avea acceptul şi adeziunea la terapie.

16. Compatibilităţi şi restricţii terapeutice ale reflexologiei

Practica ne demonstrează că reflexologia poate fi aplicată singură sau în paralel cu alte terapii alopate sau naturiste, ţinându-se cont de unele restricţii cum ar fi:

–    bolile infecţioase;

–    afecţiuni acute, susceptibile de a fi supuse actului operator (de exemplu, abdomenul acut);

–    afecţiuni locale ale zonelor reflexogene, cum ar fi: traumatisme, eczeme, bătături, malformaţii locale etc;

–    sarcini cu risc;

–    ulcere varicoase;

–    suspiciuni de hemoragii interne;

–    tumori maligne cu metastaze;

–    afecţiuni psihice cronice, dependente de medicamente.

Ameliorarea, respectiv vindecarea sunt în funcţie de tipul, gravitatea şi perioada de intervenţie prin terapie. În afecţiunile cronice, rezultatele se obţin mai greu şi într-o perioadă îndelungată de terapie, în raport cu gradul de distrugere şi de potenţialul de redresare al organismului, aici contribuind o multitudine de factori, printre care enumerăm: regimul de viaţă, nutriţia, starea psihică, încrederea pacientului în terapia utilizată şi în puterea de regenerare a propriului corp.

17. Contribuţia nutriţiei naturiste la îmbunătăţirea şi menţinerea sănătăţii

Câteva postulate reflectă magistral logica existenţei biosului, evident logica divină, pentru că există şi o logică diabolică, dat fiind dualismul ce caracterizează acelaşi bios ca parte integrantă a Universului. Hipocrate îndemna să se cerceteze cele petrecute, să se cunoască – pentru a stabili corect cele prezente – şi să se prevadă cele ce vor urma în viitorul pacientului care s-a încredinţat spre tămăduire, iar Cicero „să ne luăm drept ghid natura şi nu ne vom rătăci niciodată”. Concretizând, tot Hipocrate ne cerea „să ne hrănim cu alimente-medicament şi să ne tratăm cu medicamente-aliment”.

Decalogul ne porunceşte „să nu ucizi”, căci „dintre toate vieţuitoarele pământului, numai omul omoară din plăcere”, după cum constata Alberto Moravia.

Filosofia obştei ne avertizează că „traiul bun se răzbună”, astfel deducem indubitabil şi o simţim toţi pe pielea noastră că „traiul bun” conduce la alterarea stării de sănătate, de unde şi proverbul că „ne săpăm mormântul cu gura”. Cu cât ne vom hrăni mai cumpătat, vom menţine o sănătate mai bună, după cum afirma Pitagora: „în cumpătare stă forţa spiritului”.

Hrănindu-ne sofisticat, rafinat, ne vom otrăvi lent cu diverse ingrediente, iar amestecurile alimentare realizează „efectul de salată” incriminat recent de un grup de nutriţionişti americani ca fiind cauza principală a producerii toxinelor din organism.

Cele 1,5 kg de toxine, constituind „zestrea” fiecărui individ, provin în urma proceselor de digestie a aşa-zisei „salate”. Explicaţia logică a fenomenului de producere a toxinelor prin „efectul de salată”, o găsim urmărind comportamentul nutriţional al primatelor, unde se certifică recomandările lui Isus în Evanghelia Eseniană a Păcii – respectiv o singură masă (şi un singur fel de mâncare) pe zi, exclusiv frutivoră, experimentată şi „legiferată”de nutriţioniştii naturişti fiind impusă şi de codul nostru genetic care nu are inclusă în program comanda secreţiilor gastrice diferenţiate pentru digestia combinaţiilor alimentare pe care noi le ingerăm zi de zi. Iată păcatul principal al alimentaţiei noastre, reflectat în starea de sănătate tot mai precară a populaţiei.

Combinaţiile alimentare printre care enumerăm nevinovata şi „dietetica” supă de zarzavat care conţine 4-5 legume, apă, sare etc., ciorba de perişoare, pâinea cea de toate zilele alcătuită din combinaţiile: apă, sare, lapte, zahăr sau melasă, afânători şi alţi amelioratori, drojdia cu cele 4-5 ingrediente ale ei – toate acestea conţin un întreg arsenal de E-uri. Iar sarmalele, pârjoalele, micii, asezonate cu unele capcane gustative de tip knorr, delikat, vegeta etc. sunt adevărate bombe digestive ce fac să explodeze metabolismul nostru, consecinţa principală constând în slăbirea forţelor organismului, deoarece energiile sunt dirijate pentru a diminua efectele dezastruoase produse de o digestie patologică. Adăugând la toate acestea alimentele modificate genetic, poluarea, chimizarea, sintetizarea alimentaţiei şi medicaţiei, solicitările profesionale, sociale, familiale, stresul rezultat din tot şi din toate, avem un tablou complet al existenţei noastre ce o parcurgem zi de zi, respectiv o viaţă.

Dacă asupra majorităţii celor expuse mai sus nu prea avem posibilitatea să intervenim pentru a le modifica imediat, să încercăm cu ceea ce ne stă în putere să îmbunătăţim condiţiile de existenţă, fiind mai atenţi la alimente, pentru că, aşa cum constatăm din cele de mai sus, starea de sănătate de care depinde direct forţa spiritului se obţine prin cumpătare. Şi pentru că oricât de cumpătaţi am încerca să fim, a realiza porunca „să nu ucizi” este destul de dificil, să căutăm ca prin soluţii chiar paleative, de tranziţie, să eliminăm cât mai multe toxine, dacă nu le putem evita. Acest lucru se realizează cu bune rezultate prin reflexoterapie. Marii nutriţionişti naturişti au conceput şi experimentat încă din Antichitate pe pacienţi sau chiar pe propria lor persoană diverse metode de dezintoxicare. În Evanghelia Eseniană a Păcii, Isus, prin discipolul său Ioan, ne învaţă practicarea clismei şi a postului ca metode eficiente, chiar radicale de purificare. Metoda ventuzei aplicate pe ombilic, practicată în China din cele mai vechi timpuri până în prezent, preluată de unele terapii neconvenţionale din alte ţări, conduce la dezintoxicarea organismului, dovedindu-se eficientă în special pentru alergii, dermatoze şi chiar în afecţiuni hepatice severe. Terapeuţii naturişti contemporani, printre care enumerăm pe elveţianul Ernest Günter şi românul Valeriu Popa, au recomandat şi obţinut vindecări socotite miraculoase prin post prelungit, consum de apă distilată şi diete strict naturiste. În viaţa curentă se cunosc şi paradoxuri privind studiile şi aplicaţiile nutriţionale, reprezentate prin supravieţuirea unor bolnavi cu maladii considerate şi catalogate statistic ca incurabile.

18. Condiţii elementare obligatorii în orice nutriţie raţională

–    la fiecare masă să nu se amestece alimentele crude cu cele preparate termic;

–    în dieta frutivoră se vor consuma doar fructe coapte, mature, cu seminţe apte de a încolţi;

–    pepenele se consumă singur, nu combinat cu alte fructe;

–    între o masă frutivoră şi alta preparată termic se face o pauză de minimum 2 ore, iar după o masă cu alimente preparate termic poate urma o alta alcătuită numai din fructe crude peste minimum 4 ore;

–    seara, după orele 19,00, nu se vor consuma decât cel mult fructe;

–    în cadrul alimentaţiei preparate termic nu se amestecă alimentele din grupa albuminoidelor (carne, ouă, peşte etc.) cu alimente din grupa amidonoaselor (făinoase, inclusiv pâine, mămăligă, cartofi, orez etc.);

–    în cazul consumului de sucuri proaspete din fructe sau legume, acestea se beau încet, imitând masticaţia, pentru a combina sucurile cu enzimele din cavitatea bucală;

–    se va evita consumul de apă tratată biochimic;

–    ziua să fie începută prin consumul unui pahar cu apă, eventual gimnastică şi un duş.

La toate acestea este obligatoriu a se adăuga gimnastica, masajul şi mişcarea sub toate formele ei.