© 2013 by Editura POLIROM

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53, C.P. 15-728

ISBN ePub: 978-973-46-4250-2

ISBN PDF: 978-973-46-4251-9

ISBN print: 978-973-46-4138-3

Coperta: Radu Răileanu

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

Introducere

1925, un început de an liniştit pentru familia regală din România, care nu prevestea furtuna ce avea să se dezlănţuie în lunile de toamnă şi urma să se prelungească până la sfârşitul anului. Părea că lucrurile intraseră pe un făgaş normal. Regina Maria se preocupa de grădinile de flori de pe lângă palatele regale: Cotroceni, Copăceni, Bran, Scrovişte etc. Planta, îngrijea şi culegea mereu flori aduse din locurile unde găsea ceva care să-i placă şi aducea vizitatori să le admire. De asemenea, în Bucureşti, se plimba adesea în Cişmigiu, dimineaţa, pentru a admira trandafirii şi bujorii proaspăt înfloriţi.

Îşi respecta aproape zilnic programul de călărie, în grup, cu prietenii de familie sau apropiaţi. Printre aceştia, aproape nelipsit era reprezentantul Statelor Unite, Peter Jay, cel care îi declarase iubirea.

Pasiunea reginei Maria pentru scris a rămas vie. În decursul vieţii, a publicat peste 15 cărţi, printre care basme, romane de dragoste sau alegorice, cărţi pentru copii. În plus, consemna zilnic tot ce se întâmpla. În anul 1925, regina Maria a scris şi a publicat, la cerere, 16 articole în Anglia şi în America, sub titlul general O regină priveşte viaţa1*, în care împărtăşea publicului interesat opiniile ei despre regalitate, bărbaţi, veşminte şi căsătorie etc. Articolele sale au stârnit diverse reacţii.

Tot în anul 1925, caselor de odihnă ale reginei Maria li se mai adaugă una, şi anume „ultima şi cea mai exotică” dintre reşedinţele ei de refugiu din ţară – un pavilion turcesc, pe malul Mării Negre, lângă orăşelul Bazargic, pe care avea de gând să-l numească Tenha Juvah – Cuibul solitar („o nebunie a maturităţii mele”). Pentru că se afla într-o localitate cu multe case turceşti, regina a cerut să fie construit în întregime în stil turcesc, cu ziduri albe, groase şi camere puţine. Amenajările cerute de regină făceau din construcţie un locaş de odihnă plăcut, vizitat şi apreciat apoi de multe persoane şi care constituie şi astăzi un obiectiv turistic de mare valoare pe malul bulgăresc al Mării Negre.

În ziua de 26 februarie 1925, regina Maria a început vizita în Regatul sârbilor, croaţilor şi slovenilor, ţară care, din anul 1929, se va numi Iugoslavia. A fost plăcut impresionată şi mulţumită de viaţa de familie a fiicei sale, Marioara, şi a lui Alexandru, apreciind că formează un adevărat cuplu fericit (27 februarie). Cu această ocazie, a vizitat o localitate – Bilje – cu aspect de staţiune de vânătoare, care i-a plăcut foarte mult. Pe la jumătatea lunii martie, a revenit la Cotroceni.

La 19 aprilie, a plecat într-o vizită la Mărăşeşti, unde se lucra la „Memorial”, dar şi la refacerea satului. În timpul vizitelor în sate, împărţea daruri copiilor. La Mărăşeşti fuseseră semnalate nereguli la executarea lucrărilor, în care era implicat şi generalul Mărgineanu. Despre aceste nereguli scria şi în 12 ianuarie în Însemnări: „Sunt atât de mulţi în ţară compromişi de nereguli băneşti, dar cel puţin el face ceva. Alţii fură şi nu fac nimic”.

În a doua jumătate a anului 1925, au urmat vizite în câteva ţări occidentale, în special în Anglia, ţara copilăriei, în Elveţia, dar şi în Franţa, unde a întâlnit multe persoane cunoscute şi prieteni.

În familia regală au început să apară însă problemele, având loc evenimente care nemulţumeau şi provocau supărări.

Primul necaz a fost îmbolnăvirea regelui Ferdinand. În iarnă, regele a fost operat de hernie. Două luni mai târziu, a căzut iarăşi la pat, fiind diagnosticat cu embolie localizată la un plămân. Din însemnările reginei rezultă că suferea de flebită, neputând să meargă. Convalescenţa a durat câteva luni, până în iunie, când medicii i-au permis să meargă prin cameră şi apoi prin grădină. În timpul bolii i-a fost interzisă orice vizită, în afară de medici şi de regină. Regina Maria i-a fost tot timpul aproape.

O altă problemă a fost alungarea de la domnie a lui George, regele Greciei, care s-a văzut nevoit să-şi părăsească ţara şi s-a retras la Bucureşti, locuind într-o aripă a palatului de la Cotroceni. Soţia lui, Elisabeta, o femeie capricioasă şi nemulţumită, a provocat mereu supărări în familie.

În toamnă, s-a aflat că mariajul lui Carol şi al Elenei (Sitta) era pe cale să se destrame. De altfel, Carol n-a putut să se debaraseze de raidurile lui nocturne, vizite prin locuri deocheate ale Bucureştilor, unde a cunoscut-o pe Elena Lupescu.

După opinia scriitorului Guy Gauthier2*, cuplul princiar a început să aibă probleme încă din 1922. Nimic grav însă nu s-a întâmplat între 1922 şi 1925, în afara zvonurilor despre viaţa de noapte a prinţului, devenite mai serioase când s-a vorbit despre eventuala reluare a legăturilor, în străinătate, cu Ioana (Zizi) Lambrino.

De altfel, prinţesa Elena, soţia lui Carol, bănuia încă din septembrie 1925 că soţul ei punea la cale ceva rău.

Şi în însemnările sale, regina Maria se arată îngrijorată, în 7 şi 8 septembrie, în legătură cu situaţia cuplului Carol-Sitta. În zilele de 16 şi 21 octombrie consemna nemulţumirile provocate de comportarea lui Carol.

În ultima decadă a lunii noiembrie a avut loc o discuţie a regelui şi reginei cu Carol, dar fără efect. Regina Maria a avut mereu discuţii cu Sitta despre situaţia din familia lor, dar nu le-a consemnat în caiete.

La 27 noiembrie 1925, a avut loc în Anglia înmormântarea reginei Alexandra, „mătuşa Alix”. Din partea familiei regale din România a participat prinţul Carol. După înmormântare, Carol a mai rămas în Anglia o săptămână, de aici plecând în Franţa (nu acasă, cum era stabilit), unde s-a întâlnit cu Elena Lupescu; cei doi s-au dus apoi în Italia, la Milano. Regina Maria s-a străduit din răsputeri să îl determine pe Carol să nu-şi abandoneze familia. Dar în zadar.

Spre sfârşitul lunii decembrie, au sosit mai multe scrisori ale lui Carol către mama sa şi către Sitta. Printre ele şi cea adresată tatălui său, regele Ferdinand, prin care îşi anunţa oficial renunţarea la dreptul la tron:

Sire,

Vă rog să acceptaţi prin această declaraţie renunţarea mea la toate drepturile de moştenitor al tronului. Conform statutelor familiei regale, vă rog pe Maiestatea Voastră să daţi înaltul consimţământ pentru îndeplinirea acestei hotărâri irevocabile.

De asemenea, pentru a evita cel mai mic neajuns familiei mele pe viitor, o rog din nou pe Maiestatea Voastră să dea înaltul ordin de a fi şters dintre membrii familiei regale din România şi de a-mi acorda un nume oarecare, cu care să-mi pot construi o nouă stare civilă3*.

Declar, de asemenea, că nu mai am nicio pretenţie la tronul României şi promit, pentru liniştea ţării, să nu mă mai întorc timp de zece ani, exceptând cazul că sunt chemat cu consimţământul suveranului.

În urma unei consfătuiri de familie, s-a hotărât trimiterea generalului Angelescu, mareşalul Curţii Regale, la Milano, unde se afla Carol, pentru a vorbi cu el şi a-i înmâna o scrisoare din partea mamei sale. Încercări zadarnice.

La 31 decembrie 1925, regele a convocat la Sinaia o întrunire a Consiliului de Coroană pentru a prezenta declaraţia de abdicare a fiului său. În final, s-a hotărât în majoritate ca rebelul să fie anunţat despre satisfacerea dorinţelor sale. De acum, Mihai, un copil de 4 ani, devine urmaşul regelui Ferdinand, de 60 de ani, care avea să moară în curând. Paginile în care regina Maria descrie evenimentele sunt uimitoare, surprinzând cum s-a ajuns la această grea hotărâre.

Se încheie astfel un nou capitol din viaţa familiei regale, dar necazurile vor continua.

Dr. Vasile Arimia

Joi, 1 ianuarie 1925 Cotroceni

Am ajuns la timp pentru micul dejun. Vreme închisă şi geroasă, mohorâtă în comparaţie cu atmosfera de la Sinaia şi cu aerul de munte. Casa era aproape goală. Era doar Nini¹, care a fost drăguţă şi m-a ajutat să mă îmbrac pentru marele Te Deum oficial şi recepţia de la Mitropolie.

Mi-am pus rochie albă, ciorapi şi pantofi albi, iar deasupra mantia mea albastru-regal, cu blană de sconcs de culoare închisă, o tocă argintie, perlele şi cerceii mei lungi, tot cu perle. Arătam bine şi păream foarte suplă cu noul corset de la Roxo², care e o inovaţie inteligentă.

Primesc zilnic o scrisoare sau chiar două de la Roxo.

Procesiunea solemnă cu escortă şi caleaşca acoperită, cu Diniţă în faţă, călare pe Cireş. Carol³ şi Sitta⁴ ne urmau în cea de-a doua caleaşcă. Sitta arăta extrem de bine într-o rochie roz, cu o mantie cu blană maro.

După Te Deum, recepţie la Mitropolie. Discursuri. Guvernul, clerul, armata. Şampanie şi urări de bine.

Cum va fi 1925? Bun sau rău? Va trebui să-l trăim indiferent cum va fi. Ne-am întors la palatul mare, gustări, felicitări din partea tuturor din casa noastră, doamnele de la palat etc. Apoi, dejun la Cotroceni, unde a fost invitată şi Hélène Perticari⁵. Lisabeta⁶ pare foarte mulţumită de viaţa pe care o duce. Barbu⁷ a venit să mă vadă fugitiv, apoi am plecat din nou la Sinaia, de data aceasta doar cu Denize⁸. Am ajuns la cină şi am mâncat numai cu Ileana⁹, căreia apoi i-am citit.

Vineri, 2 ianuarie 1925 Sinaia

Am scris de la 7 dimineaţa, iar la 11 am plecat împreună cu Ileana la Branul mult iubit, către care simţeam o chemare puternică. Am mers bine cu maşina, am plecat pe soare. La un moment dat a început să viscolească, dar s-a oprit şi s-a înseninat din nou, iar la Bran nu era vânt deloc. Era liniştit, minunat, misterios şi plăcut. Înăuntru foarte frig, desigur, mai puţin în camerele în care focul ardea de două zile.

Mirosul Branului m-a umplut de Sehnsucht4*. Iubeam fiecare piatră din el, fiecare colţişor, fiecare colţ, fiecare turn. Ce linişte! Castelul meu drag părea că doarme în aşteptarea primăverii şi a întoarcerii mele la activităţile de acolo, alături de Liman¹⁰, care trebuia să-şi continue munca, şi de Roxo, care iubea cu patos acest castel.

Am luat prânzul în trei, cu Liman, în faţa şemineului din prima cameră mică. După dejun, ne-am plimbat prin grădina adormită, am aruncat o privire prin seră cu Faţa Împietrită¹¹, care ne-a urmat, ca de obicei. I-am dus nişte seminţe, rădăcini de dalii, i-am dat câteva dispoziţii precise în cazul în care la primăvară nu voi putea ajunge aici pentru însămânţări. Am plecat, păstrând în minte imaginea munţilor în culori minunate, cu nuanţe de oranj şi roşu şi cu maroul-închis al pădurilor. Splendid!

Acasă, pentru ceai, apoi am scris şi după cină i-am citit Ilenei. Ah! Ce mare diferenţă între ea şi Maşka¹² în ceea ce priveşte inteligenţa, iniţiativa, înţelegerea sensului vieţii. Maşka este lipsită de vigoare, nu are voinţă sau iniţiativă, nu reţine nimic şi nu e dornică să înveţe sau să înţeleagă, o persoană inactivă, cu capricii iraţionale, amatoare de lucruri agreabile, amuzante, facile, de moment. Nu intră niciodată în dezbateri, nu aduce argumente, nu îi place să înveţe sau să progreseze. În privinţa chestiunilor cotidiene, nu o interesează altceva decât îmbrăcămintea şi bărbaţii. Aceştia, din păcate, sunt singura ei preocupare, nu tocmai potrivită. I-am scris lui Ducky¹³ foarte subtil despre asta. Va trebui să fie atentă. Maşka este predispusă la declin dacă nu este urmărită îndeaproape. Ea nu întrevede pericolul şi nu are niciun fel de principiu. Se lasă purtată de val, ca un animăluţ care îşi satisface poftele.

Sâmbătă, 3 ianuarie 1925 Sinaia

Am scris mult dimineaţă, devreme, şi am avansat cu Crowned Queens5*. Mă bucur atât de mult când scriu la această carte, încât îmi va lipsi în mod sigur când o voi termina. Mai am însă o poveste în minte, cu totul diferită. Se va numi Măşti, va avea o nouă abordare şi voi adopta un stil pe care nu l-am încercat până acum. Mă întreb dacă va fi un succes.

M-am plimbat cu Ileana. Mi-am pus în ordine toate hârtiile, i-am invitat la dejun pe Micaela Catargi cu băiatul ei şi apoi am scris din nou toată după-amiaza, după pofta inimii. A fost o adevărată sărbătoare!

Duminică, 4 ianuarie 1925 Sinaia, Cotroceni

Ah! Ce dimineaţă! Un soare văratic incredibil! Eu şi Ileana am făcut o ultimă plimbare, regretând că era ultima noastră zi aici. Totul era splendid, aproape ireal. Cu toate acestea, a trebuit să ne grăbim spre casă pentru că organizasem un pom de Crăciun pentru copiii servitorilor care stau aici permanent. Cu o energie extraordinară, am adunat cu fetele din casă care mă ajută tot felul de lucruşoare, materiale, dulciuri, astfel încât toţi să plece cu ceva. Apoi, am servit prăjituri şi turtă dulce, căci fuseseră coapte multe, şi ceea ce numim noi Glühwein6*, vin roşu cu coajă de lămâie şi cu multă apă, servit fierbinte. Obişnuiam să-l bem când eram copii şi ieşeam pe gheaţă, fiind tipic nopţii de Eis Fest7*. Nouă ne plăcea, aşa că m-am gândit că le va plăcea şi altor copii.

După dejun, discuţii cu Liman în legătură cu toate îmbunătăţirile ce trebuie făcute anul acesta. Mă gândesc că încăperea pe care o voi numi camera cu marmură albă în stil românesc va fi potrivită ca dormitor pentru mine. Pe hol vor fi aplicate lambriuri de lemn de culoare închisă, iar de pe pereţi va fi dat jos tapetul din material verde. Pereţii vor rămâne albi, în acord cu tendinţele actuale.

Am plecat la 4 şi jumătate. Am citit tot drumul cu trenul şi am ajuns la cina în familie, găsindu-i pe toţi bine şi într-o dispoziţie perfectă.

Luni, 5 ianuarie 1925 Cotroceni

Ileana împlineşte 16 ani. Mezina mea iubită a crescut! Ca de obicei, masa ei a fost aranjată în dormitorul meu. I-am dăruit un frumos safir montat într-o brăţară pe care am găsit-o la pavilionul Ceylonului de la Wembley8*, o haină de blană şi un set de cărţi. A fost extrem de încântată. Am păstrat cu sfinţenie secretul surprizelor, care astfel i-au produs o mare bucurie şi au fost un mod bun de a intra în noul an.

Amândouă am regretat însă că îmbătrânim. Iubim viaţa noastră împreună şi ne-am întristat la gândul că se va sfârşi într-o bună zi! Branul fără Ileana? Nu mă pot gândi la asta. Draga9* Ileana. Creşte atât de armonios!

Dejun la palat şi, înainte, obişnuita ceremonie de la biserică. Mihai¹⁴ a venit să mă vadă în timp ce mă îmbrăcam şi l-am invitat să stea la noi cât timp lipsesc părinţii lui.

La ora 4 m-am dus să beau cu el o ceaşcă de ceai şi la 5 şi jumătate a venit să mă vadă Barbu. Am avut multe de vorbit. Barbu a avut zece zile de repaus în timpul sărbătorilor, pauză care i-a făcut bine, dar este cam îngrijorat în privinţa politicii noastre interne şi crede că Maiestatea Sa este descoperit de la dispariţia lui Mişu¹⁵, căci nu mai are pe nimeni cu care să discute problemele.

După cină, o petrecere mare cu o proiecţie de film în onoarea Ilenei. Invitasem tot felul de oameni, importanţi şi modeşti deopotrivă: Brătienii10*, soţii Jay¹⁶, soţii Greble, Ştirbeii, primul şi cel de-al doilea colonel din regimentul meu, conducerea YWCA11*, Stela Paraschivescu, doctoriţa etc.

Scaramouche a fost unul din cele mai frumoase filme pe care le-am văzut, cu actori excelenţi. Rolul tânărului a fost jucat de un anume Novarro, un băiat deosebit de frumos.

Toate celelalte roluri au fost jucate de actori care arătau extraordinar de rafinaţi, tinerele erau adorabile. A fost un film plăcut din toate punctele de vedere, dar am fost preocupată de o problemă legată de Maşka – mă necăjise şi nu am fost suficient de drăguţă şi atentă cu toţi oaspeţii.

Marţi, 6 ianuarie 1925 Cotroceni

A trebuit să merg la o întâlnire foarte neplăcută, ca să împart daruri săracilor din mahalaua Filaret, o activitate pe care o organizasem cu doamna Ivlev. Însă ea a fost înlăturată şi în locul său a venit un anume dr. Kugler, o persoană detestabilă, în faţa căreia nici bunăvoinţa mea creştinească n-a mai funcţionat.

Este un om înclinat spre vulgaritate, care rosteşte cuvinte mari cu o emfază nepotrivită contextului, are o cultură precară şi urmăreşte laudele şi avansarea. Totuşi, lucrează şi îi determină şi pe alţii să ajute, pe el şi pe ceilalţi, dar este, totodată, tipul românului detestabil. Tot timpul cât a vorbit, un discurs lung şi evaziv, cu vorbe în van, am simţit că mi se face pielea de găină, o senzaţie de respingere instinctivă, ca atunci când i se ridică părul lui Crag pentru că simte pe undeva un câine pe care-l consideră ostil. La fel şi la mine, căci sunt un om cu suflet bun şi văd întotdeauna ce este mai bun în cei din preajma mea, iar acest tip de aversiune involuntară faţă de o persoană se transformă într-o durere fizică. Îmi vine să gem, să dau glas disconfortului meu fizic. Groaznic, într-adevăr! M-a însoţit doar doamna Mavrodi, care, odată aşezată pe un scaun confortabil, îşi lasă spiritul să se desprindă de trup şi să călătorească într-o lume mai plăcută. Era absentă, aşa că n-am putut să îi atrag atenţia într-un loc atât de expus, ea fiind pe deasupra şi mioapă. Tot ce am putut să fac a fost să mă rog la Dumnezeu să mă pot resemna şi să-mi păstrez zâmbetul, indiferent ce simţeam.

Totul a fost un spectacol vulgar, cu excepţia săracilor, care erau cu adevărat necăjiţi şi au primit haine şi cizme bune.

Dar mult timp după aceea nu am putut scăpa de acel sentiment de ostilitate şi deprimare ce mă cuprinsese.

Mai târziu, o serată frumoasă, agreabilă şi bine organizată, cu un mare pom de Crăciun la cazărmile escortei. O seară extrem de plăcută, veselă, sub semnul loialităţii, caldă şi mulţumitoare din toate punctele de vedere. Maiestatea Sa este şeful regimentului, dar e primul pom de Crăciun pe care l-am făcut acolo, un fel de reiterare a vechilor bune obiceiuri ale (regimentului) meu 4 Roşiori. Am cinat în pat, împreună cu Ileana, întrucât nu mă simt foarte bine.

Miercuri, 7 ianuarie 1925 Cotroceni

Ziua de naştere a lui Mignon¹⁷. Are 25 de ani, draga de ea. Am văzut-o atât de puţin anul trecut! Pare să fie de-a dreptul fericită. Micile misive pe care mi le scrie sunt pline de bucurie, pline de laude la adresa lui Sandro12* şi a lui Peter13*. Erau la Paris. Nu ştiu unde sunt acum. I-am telegrafiat la Belgrad. Am petrecut o zi liniştită sau, mai degrabă, o dimineaţă în pat, întrucât aveam nevoie de odihnă. Am scris foarte mult.

Carol şi Sitta au plecat. Au venit la dejun. M-am întristat când au plecat, dar Sitta trebuie să-şi trateze ochii şi a găsit un doctor în care are încredere. Are o problemă serioasă cu ochii, care s-a agravat în ultimul timp.

Sâmbătă va veni la noi Mihai. Este prea izolat, e complet singur în casa aceea mare de la Şosea când părinţii lui sunt plecaţi.

Pom de Crăciun la regimentul meu, 4 Roşiori. Foarte frumos. Le-am dăruit tuturor câte o brichetă englezească drăguţă cu numele meu pe ea. Ei mi-au dăruit un frumos şal vechi, indian. Am împărţit tutun şi turtă dulce trupei. Apoi a avut loc clasicul ceai. Mi-au aranjat o mică încăpere cu lucruri româneşti minunate şi cu o frumoasă sobă veche din Transilvania. Oamenii încep să adopte ideile mele simple în legătură cu stilul românesc. Le-au reţinut foarte bine şi este un semn de bunăvoinţă.

Cina în pat, cu Ileana lângă mine. Este o mare bucurie să o am din nou acasă.

Joi, 8 ianuarie 1925 Cotroceni

O altă dimineaţă liniştită. M-am dat jos din pat doar pentru dejun. Miky a venit să mă vadă. Sâmbătă ne va vizita şi va rămâne la noi. Dragul şi micuţul Miky!

După prânz am vizitat nişte expoziţii de pictură slabe şi apoi mi-am văzut caii.

M-am întâlnit cu Păunule¹⁸, care a avut nişte supărări. Apoi a venit Barbu, am stat de vorbă şi am plănuit cum să ţinem lucrurile sub control, ca să evităm dificultăţile politice. Am discutat despre cine ar putea fi pus în locul lui Mişu, pentru că desigur că Maiestatea Sa este izolat şi nu are pe nimeni cu care să dezbată problemele, pe cine să se bizuie şi către cine să se îndrepte. Acest lucru îmi complică foarte mult munca. Cină cu Ileana.

Vineri, 9 ianuarie 1925 Cotroceni

Încă o dimineaţă lungă de odihnă şi huzur în pat, cu scris. Am avansat cu Crowned Queens, dar cu cât mă apropii mai mult de final, cu atât trebuie să scriu mai atent. Este deosebit de important, pentru orice carte, dar mai ales pentru acest tip de poveste, să aibă o încheiere artistică, care să susţină întregul cu uşurinţă sau cu dramatism, astfel încât să îl facă să vibreze în sufletul şi în inima cuiva ca un mare clopot. Ambiţioasă! Da, recunosc, dar eu sunt, de fapt, o poetă. Am devenit mai sobră, dar, instinctiv, mă exprim într-un limbaj mai degrabă frumos decât explicit, având ceva biblic în el.

Lisabeta suferă din nou din cauza piciorului.

Am făcut o plimbare, pe soare, cu Crag, am inspectat sera, am discutat perspectivele cu Rephuhn¹⁹ şi Janin²⁰. L-am întâlnit şi pe Georgie²¹. M-am întors ca să-l primesc pe Grigore Vulturescu, ginerele lui Symki14*, unul dintre roşiorii mei. Au existat nişte neplăceri referitoare la o problemă pe care nu vreau să o menţionez aici şi el a venit să se justifice ca un gentelman. Am lucrat cu Denize, am citit, am cinat cu Ileana şi apoi a venit Barbu.

Sâmbătă, 10 ianuarie 1925 Cotroceni

Ceaţă deasă dimineaţă, mai târziu soare, frumos, cu promoroacă groasă pe copaci. L-am primit pe Stoppa ca să discutăm detaliile despre uşile şi ferestrele de la Constanţa. La dejun, Sophie Wied²² cu fratele ei, care a îmbătrânit, arătându-şi anii. A încărunţit prematur. Sophie stă la Maruca²³, pe care nu am văzut-o de mult.

După prânz, Crainic²⁴ pentru un control dentar şi apoi o plimbare prin grădină pentru aer şi exerciţiu. Mi-a plăcut că totul era alb.

Bucurie pentru sosirea lui Mihai, care a umplut imediat casa sau cel puţin încăperile mele de sus cu drăgălăşenie şi zgomote de copil, amintindu-mi de copilăria celorlalţi şi de cel pe care nu l-am văzut crescând15*. El a pus stăpânire pe Buni a lui şi intră şi iese întruna din camera mea.

Seara, un film excelent, J’ai tué!, cu un artist japonez deosebit. A fost realmente impresionant. A urmat o comedie fantastică cu Max Linder. Au fost foarte mulţi oaspeţi.

Duminică, 11 ianuarie 1925 Cotroceni

M-am dus la 10 la biserica germană16*. Mare bucurie să-l am pe Miky în casă. Ne-am întâlnit devreme pe coridor. Pur şi simplu, ador sentimentul pe care mi-l dă şederea lui aici şi gândul că acest lucru îi va face bine. E destul de ciudat că Sitta nu locuieşte cu el. Îl văd doar ocazional. El are o viaţă retrasă într-o parte separată a casei. Aici are voie pretutindeni, intră prin încăperile mele şi iese pe coridor, unde se împrieteneşte cu toată lumea şi este adorat.

La întoarcerea de la biserică i-am primit pe Crainic, apoi pe Rephuhn şi pe Mocioni²⁵ la dejun. După prânz m-am plimbat prin grădină cu Miky şi cu Ileana, cu Crag şi cu cei trei căţeluşi ai lui Frost, care sunt nespus de adorabili.

Soare minunat. Timp de scris. Am redactat o scrisoare lungă pentru Roxo, dar acum trebuie să-mi scriu şi cele trei articole pentru The Lady’s Pictorial şi să revăd Ilderim pentru a fi publicat în această primăvară. În acelaşi timp, mă presează şi Crowned Queens, la care am ajuns aproape de final. La ora 7 a venit Maruca să mă vadă. N-am mai văzut-o de multă vreme. Am cinat cu Ileana. Ne place ceasul de tihnă pe care-l petrecem împreună.

Luni, 12 ianuarie 1925 Cotroceni

Astăzi, vreme mult mai urâtă. Nu mai prididesc cu scrisul şi cu cărţile interesante care mi-au fost trimise din toate părţile şi pe care nu am timp să le citesc.

L-am primit pe generalul Mărgineanu²⁶, care se ocupă de construcţia de la Mărăşeşti17*. A avut necazuri şi a pus armata într-o lumină proastă. Am încercat să-l salvez, dar n-am reuşit, totuşi el continuă să lucreze şi sunt singura care-l încurajează şi-l face să meargă înainte şi să nu-şi piardă curajul. Sunt atât de mulţi în ţară compromişi de nereguli băneşti, dar cel puţin el face ceva. Alţii fură şi nu fac nimic. Îi ajut pe toţi cei care fac demersuri pentru ca groaznicul nostru război să nu fie uitat. Se face prea puţin în amintirea marii noastre lupte şi a celor care şi-au sacrificat viaţa. Numele lui Mărgineanu sau, mai degrabă, partea lui întunecată (dacă este una) va fi uitată, dar munca lui va rămâne ca o amintire a războiului şi acest lucru este important.

Mare ceai muzical la palat, cu muzică bună şi lume multă, bătrâni şi tineri, urâţi şi frumoşi, importanţi şi simpli, dar bucuroşi cu toţii că n-au fost uitaţi şi că se află acolo. Stroescu a cântat divin. Acustica din acea sală este remarcabilă. Am cinat cu Ileana şi mai târziu a venit la mine Barbu.

Marţi, 13 ianuarie 1925 Cotroceni

Miky a venit devreme să-mi spună bună dimineaţa pe când eram încă în pat. Întâmplător, azi a fost brusc neascultător şi încăpăţânat. Asta se întâmplă rar, dar când se întâmplă nu trebuie să încerci să îndrepţi lucrurile, ci să-l scoţi afară din cameră fără să dai atenţie obrăzniciei. Devine imediat extrem de amuzant şi absolut adorabil. Obiceiurile rele nu trebuie încurajate!

Am primit un jurnalist american, pe care mi l-a trimis Anton Bibescu²⁷ şi care voia să „o întrebe pe regina României unele lucruri, de exemplu, dacă Maiestatea Sa este una din cele mai reprezentative figuri din Europa, chestiune care-i interesează pe americani mai mult decât orice altceva”. Sinceră să fiu, mă amuză când mi se pun întrebări stupide, dar trebuie să fiu foarte atentă să nu mă las prinsă în capcană şi să dau răspunsuri nelalocul lor. Am pus o simplă condiţie: să văd cum au fost consemnate „răspunsurile” mele înainte de a se trimite articolul spre publicare. Prima întrebare, descumpănitoare, a fost: „Cum reuşeşte Maiestatea Voastră să rămână atât de tânără şi frumoasă? E un lucru care le interesează pe americance mai mult ca orice”. Am râs cu poftă şi apoi am spus: „Cred că se datorează bunei dispoziţii, bunei digestii şi interesului faţă de semeni”, că „nu am niciun secret al frumuseţii” pe care să-l împărtăşesc, dar că sfatul pe care îl dau femeilor care folosesc multe cosmetice e „să-şi spele bine feţele în fiecare seară înainte de culcare”. Eram tentată să dau nişte sfaturi excelente pentru tratarea feţei, dar n-am îndrăznit. A doua întrebare a fost: „Crede Maiestatea Voastră în necesitatea regilor?”. Am răspuns cu alte întrebări: „Îşi imaginează publicul larg că noi, suveranii, ne agăţăm de tronurile noastre din vanitate? Îşi dă seama publicul larg la ce sarcină grea sunt supuşi un rege sau o regină? Ar avea ei vreo motivaţie să continue să se sacrifice zi şi noapte, an de an, fără să aibă o viaţă personală şi fiind supuşi tuturor criticilor, înăbuşindu-şi întotdeauna propriile dorinţe pentru binele altora, fiind întotdeauna gata să-şi adapteze propriile doleanţe spre binele altora, fiind întotdeauna dispuşi să ajute, să asculte, să consoleze, să fie permanent arbitrii binelui şi răului şi Dumnezeu mai ştie ce, dacă n-ar crede că ţara lor are nevoie de ei? Odată” – am spus –, „un american m-a întrebat dacă intenţionez să fiu regină toată viaţa. N-ar fi un gest minunat şi admirabil să-mi dau jos coroana şi să devin o persoană privată?”. I-am răspuns cu următoarea întrebare: „Socotiţi că e un gest admirabil ca un căpitan de vapor să-şi părăsească nava în mijlocul oceanului când este furtună? Noi ne considerăm căpitanii unor mari vapoare. În ziua în care vapoarele şi ţările vor putea fi conduse automat şi mâna omului nu va mai fi necesară, regii se vor retrage şi probabil că vor avea mai mult timp decât au acum. Şi o altă întrebare simplă: consideraţi că Lenin a avut un succes mai mare decât Ţarul?”.

Următoarea întrebare a fost: „A intenţionat Maiestatea Voastră să-şi căsătorească fiica mai mică cu prinţul de Wales?”. Am chicotit: „Acum o măritaţi cu prinţul de Wales”. Apoi am spus: „A fost, pe rând, măritată cu regele Bulgariei, cu principele moştenitor al Italiei, cu principele moştenitor al Belgiei. Aţi aranjat atât de multe căsătorii pentru ea, încât chiar mă gândesc că este absolut necesar să încep să fac demersuri în acest sens. În afară de asta, fiica mea are 16 ani şi este încă la şcoală”. Fireşte, a fost dezamăgit că nu mi-am confirmat titlul de glorie de mare peţitoare europeană, căci e una din cele mai apreciate fabulaţii ale lor.

Următoarea întrebare: „Ce crede Maiestatea Voastră despre Flapper18* din zilele noastre?”. Am răspuns că n-am nimic împotriva independenţei fetelor, dar că mă opun din răsputeri ca ele să ia obiceiurile proaste ale bărbaţilor: băutul, fumatul şi folosirea unui limbaj indecent! Le-am lăudat totuşi pe fetele întreprinzătoare, atletice, sănătoase, pe care te poţi bizui, care şi-au însuşit ideea de onoare şi de datorie de la bărbaţi, dar am spus că nu le înţeleg pe cele care aleargă de la un loc de dans la altul şi sunt aduse acasă bete în fiecare noapte. Cele din urmă nu sunt cu nimic mai presus, desigur, faţă de demoazela cu crinolină victoriană care leşina când auzea un cuvânt urât. Ziaristul a continuat în acelaşi stil, întrebându-mă ce cred despre unele-altele. Am reuşit să-i dau câteva răspunsuri bune, pe care sper că le va reproduce cu propriile mele cuvinte, pentru că nu am răspuns lacunar, scurt, ci foarte limpede şi precis.

Am aşteptat-o la ceai pe Lady Deiring19*, dar s-a produs o confuzie şi n-a venit.

La cină, Sophie a Albaniei şi Cella²⁸, care ne-a cântat minunat.

Miercuri, 14 ianuarie 1925 Cotroceni

Vremea blândă continuă. Tânjesc să ies să călăresc. Fără audienţe astăzi. Am avut timp pentru scris. Hélène Perticari la dejun. După prânz, am făcut o vizită în grădină să-l văd pe Janin şi să-mi admir florile. Primulele, freziile şi begoniile merg bine, Janin chiar munceşte, are extrem de multă bunăvoinţă, metodă şi disciplină şi, în plus, este şi foarte receptiv, trăsături care, din păcate, îi lipsesc foarte capabilului nostru Rephuhn. Nimeni nu-l place şi Dumnezeu ştie cât de greu este să impui un om de care toţi vor să scape. Eu ştiu însă cât de necesar este el pentru Leitung-ul20* grădinarilor. Trebuie să-l apăr de lupi măcar până când întregul meu sistem de grădini va avea o bază solidă. Când se va obişnui cu toate, în cele din urmă, va putea sta pe propriile sale picioare şi vom avea un grădinar capabil în ţară chiar dacă nu va mai fi, în final, în serviciul meu sau al nostru. Este un bun organizator, îşi cunoaşte meseria, e la curent cu toate progresele din grădinărit şi ştiu că poate crea o grădină. A dovedit-o. Anul acesta o vom dovedi şi la Cotroceni şi peste câţiva ani, când ceea ce am plantat va ajunge la maturitate, se va observa şi mai bine. Le spun însă celorlalţi că Rephuhn este total lipsit de şarm.

Cella a venit la ceai ca să-i citesc. Ce minunată este compania ei! Miky a fost adorabil toată ziua. Îi place la nebunie să stea aici. După cină a venit Barbu. A fost chemat inopinat la Paris şi probabil va pleca duminică sau marţi. Am decis să facem o ultimă încercare de a-l determina pe Maiestatea Sa să facă ordine în Curtea Regală – să-l pună în locul lui Mişu pe Hiotu²⁹, care este ministru la Praga, şi să-l avanseze pe Ballif³⁰ într-o funcţie de mai mare răspundere la Curte. Nu pentru că Angelescu³¹, care este personificarea devotamentului, nu ar fi de nădejde, ci pentru că e nevoie de cineva mai ferm şi mai neînduplecat în păstrarea ordinii şi în determinarea altora să procedeze la fel. Cineva pe care atât Maiestatea Sa, cât şi eu să ne putem bizui în perioadele cu adevărat dificile. Barbu nu e foarte încântat de ideea de a pleca acum, când Maiestatea Sa urmează să fie operat şi când ştie că nu avem suficienţi oameni pe care să ne bizuim.

Joi, 15 ianuarie 1925 Cotroceni

Vreme frumoasă. Am făcut un tur prin grădină. Am primit-o pe Irène Sturdza. O plac. După prânz m-am dus să-l văd pe bătrânul Prezan³², care fusese operat dimineaţă. Era uimitor de bine şi extrem de încântat să mă vadă. Am făcut o plimbare la Şosea cu Ileana. Lady Deiring, care pleacă la Menton, a venit să ia ceaiul cu mine. Serată muzicală la Irène21*.

Vineri, 16 ianuarie 1925 Cotroceni

Astăzi, mai frig şi mai mohorât. Soarele n-a ieşit deloc. I-am scris o scrisoare lungă şi obositoare lui Ducky, întrucât am avut o complicaţie absurdă legată de Maşka. A plecat şi ne-a jucat tuturor o festă stupidă, despre care a trebuit să-i scriu „în termeni calmi, fără furie”.

L-am primit pe ciudatul „Prinţ” Ghica, despre care am spus cândva că este unul dintre cei ce călăresc în toate anotimpurile. Capul lui are o formă nefirească, este slab, foarte palid şi se mişcă cu o rigiditate de automat. Călăreşte un pursânge vlăguit, cu picioarele ţepene. Merge de obicei cinci minute la trap şi zece minute la pas. Nu galopează aproape niciodată. Călăreşte însă zilnic, tot anul. Îl întâlnesc întotdeauna, dar rareori mergem împreună, întrucât metodele şi principiile noastre de călărie nu se potrivesc deloc. Călăritul are un sens diferit pentru fiecare dintre noi. Bietul om socoteşte că dragostea noastră faţă de cai ne uneşte. Nu l-a deranjat într-o zi o partidă de călărie prin noroi, deşi calul lui s-a revoltat brusc şi nu s-a mai supus disciplinei stricte, anoste şi învechite, şi a insistat să mi se alăture, bucurându-se de extraordinara experienţă de a galopa cu regina Maria. Abia se ţinea pe picioare şi îmbrăcămintea lui corectă era stropită cu noroi, dar şi-a petrecut seara telefonându-le prietenilor săi ca să le spună că a călărit cu regina! Mândria era mai mare decât disconfortul şi a rămas cu o amintire frumoasă, uitând de anchilozarea survenită firesc după ce a mers în ritmul meu, neobişnuit pentru el. În sufletul lui s-a stabilit din acea zi o „fraternitate spontană”. A cerut să i se acorde o audienţă, dar fără soţia sa, neexistând nicio legătură între mine şi ea. Pe noi ne unea însă dragostea pentru cai. Admirabil! În afară de aceasta, el este un vestigiu trist al Spiritului Aristocratic şi cu toate că am fost numită Regina Democrată, toţi cei de sânge albastru mă socotesc o lumină strălucitoare a regalităţii, pentru că lumea vede în mine o Regină desăvârşită din toate punctele de vedere. Destul despre acest omuleţ ţeapăn pe un cal ţeapăn (aş putea face o poezie pentru copii despre el!), cu idei aristocratice învechite, care-l ajută să supravieţuiască cu demnitate în vremurile noastre atât de diferite, o lume total opusă convingerilor lui, dar care nu ezită să evolueze. El îşi umple zilele cu sentimentul propriei sale valori, al doilea lucru ce îl leagă (crede el) de Regina Maria, uşor înspăimântătoare, dar perfectă, pe care toată lumea o consideră Femeia Zilei. Ah! Ce propoziţii am scris! O descriere a Reginei Maria care, ca şi „Ghica – Cap de Mort”, cum este el numit, este centrul propriei lumi!

La dejun, bătrâna Pipilica22* şi pictorul Ştefan Popescu³³, bunul prieten al lui Carol, care a venit să discute cu noi câteva probleme referitoare la expoziţia de la Paris. Carol a lipsit.

Barbu a venit la ceai şi am pus la punct numeroase chestiuni, pentru că pleacă la Paris ca să se întâlnească acolo cu Vintilă Brătianu³⁴. Ion Brătianu³⁵ crede că Barbu este contraponderea potrivită pentru „intransigenţa” lui Vintilă.

Seara, reprezentaţie importantă la Teatrul Naţional cu Bizanţ, noua piesă a lui Mircea Rădulescu³⁶. O mare etalare de costume frumoase. Filotti³⁷, în rolul Teodorei, a fost magnific îmbrăcată. Spectacolul nu e plictisitor, sunt versuri frumoase, dar actorii mai mult recită decât joacă, aşa că a fost oarecum neconvingător şi nu tocmai emoţionant. Premiera a fost consacrată unui act caritabil. Au fost prezenţi şi Lisabeta, Georgie şi Maiestatea Sa.

Sâmbătă, 17 ianuarie 1925 Cotroceni

O dimineaţă atât de frumoasă, dar toţi cei din casă par să se coalizeze ca să mă împiedice să ies afară. M-am trezit devreme, am scris una, alta şi am făcut o mulţime de lucruri, l-am ascultat pe fiecare, toţi dorind l’ordre du jour23*, începând cu „meniul”. Niciodată nu pot începe însă suficient de devreme ca să-i pun pe toţi în mişcare! Am reuşit totuşi să ies pentru o plimbare de o jumătate de oră în soarele strălucitor, apoi am primit un tânăr ungur, „Schriftsteller24* şi jurnalist”, care a venit să-mi aducă o traducere a poveştii Peeping Pansy25*. Un tânăr simpatic şi zelos, care a făcut această lucrare socotind că este un bun mod de a ajunge la sufletul copiilor unguri printr-o carte scrisă de regina lor. El spune că ungurii sunt profund monarhişti şi nu pot trăi cu adevărat fără un rege, aşa încât trebuie să găsească o legătură cu familia lor regală actuală, iar cărţile mele vor fi de ajutor. Mi-a adus o foarte frumoasă ediţie legată a poveştii mele, care este şi foarte bine tipărită.

După aceea a venit Nunuţa Lahovari. La dejun, nimeni. M-am dus apoi să iau de la Janin câteva dintre cele mai frumoase ghivece cu flori şi am plecat să o vizitez pe Ella Costinescu, care este foarte grav bolnavă de boala somnului. I se fac tot felul de injecţii, în încercarea de a distruge microbul. I se provoacă febră ca să fie distrus acel parazit îngrozitor. Ella este într-o stare proastă. Cazul său provoacă multă îngrijorare. Este necăjită când o vede cineva astfel, dar i-am vorbit firesc, căutând să o feresc de emoţii puternice. Am distras-o, am vorbit degajat şi am întreţinut-o cu tot felul de lucruri.

M-am dus apoi cu un ghiveci de ciclame frumoase ca să-l văd pe Prezan, căruia îi merge surprinzător de bine. L-am găsit acolo pe mitropolit. Fără îndoială, Prezan a fost încântat să mă revadă.

La 5 şi jumătate, un grup mare de copii pentru un film. Prietenul meu Pat Butler a fost în centrul atenţiei. Un vorbăreţ încântător. E absolut minunat când râde în hohote. Un grup de copii reuşit. Cel de-al doilea copil Jay este adorabil, iar fiul lui Condiescu este de o reală frumuseţe.

Mihai este încă la pat. I-am făcut vizite lungi şi ne-am împrietenit din ce în ce mai mult.

Mi-am încheiat ziua cu o cină la Legaţia Angliei, întrucât Lady Deiring pleacă mâine. N-a fost multă lume, doar câţiva membri ai Legaţiei. Mâncarea a fost excelentă, lumina nu prea puternică.

Duminică, 18 ianuarie 1925 Cotroceni

O dimineaţă splendidă. Copacii erau un vis, siluete albe pe fundalul unui frumos cer albastru. Mihai nu se simte prea bine. L-am chemat pe Burileanu. Principala problemă a micuţului e cu gâtul. Doctorul i-a recomandat o baie cu muştar, frecţie cu spirt, aspirină şi comprese reci în jurul gâtului. Mihai a fost adorabil, având chef să glumească, dar şi accese bruşte de totală încăpăţânare.

L-am luat pe Georgie la Biserica Anglicană. Barbu pleacă la Paris şi a venit să mă vadă curând după dejun. S-a întors din nou mai târziu, ca să ia o mică cină tihnită cu mine şi să discutăm ce avem de făcut fiecare. Între timp, ne-am dus la un concert religios organizat de Aristiţa pentru Vatra Noastră.

Barbu a fost trimis la Paris şi Londra, ca să rezolve problema financiară: Vintilă Brătianu este acolo şi Barbu e singura persoană care-l poate face pe acest om intransigent să fie receptiv şi să poarte din când în când o discuţie rezonabilă. Însă mereu cu eforturi.

Ne-am dus la 10 la o serată la ministrul ceh, ca să ascultăm un violonist ceh excelent, dar puţin cam rece şi prea impersonal. N-a fost o serată prea amuzantă.

Luni, 19 ianuarie 1925 Cotroceni

Grădina este iarăşi o minune albă. Frumos, dar de dimineaţă mi-a fost greu să mă pregătesc. Sunt atât de multe de făcut şi întotdeauna mai apare câte ceva până când în cele din urmă se face ora audienţelor şi nu mai pot ieşi afară să fac o cursă.

Acum, fireşte, pierd foarte mult timp cu Mihai, dacă se poate numi pierdere de timp – pentru că el este absolut adorabil. Are încă gripă, deşi este mai bine ca ieri. Minte ascuţită, un copil inteligent, raţional, cu caracter, bun şi dulce, dar cu accese bruşte de încăpăţânare. Cele două bone ale sale sunt nişte îngeri. Biata Nini trece din nou printr-o perioadă foarte proastă. Îşi face singură viaţa un calvar şi o face şi pe a altora. Cel mai mult suferă pentru că se izolează, căci nimeni nu poate rezista lângă ea. Găseşte permanent prilej de ceartă cu Ileana. Este fără speranţă, nu se mai poate face nimic. Am dat în sala de bal un mare ceai muzical, cu foarte multă lume, la care a venit toată familia mea, inclusiv Ileana. Este înaltă şi zveltă, de-a dreptul adorabilă purtând o pălărie de-a mea.

Seara, primul concert simfonic la Teatrul Liric.

Marţi, 20 ianuarie 1925 Cotroceni

Miky nu este prea bine. Ce păcat! S-ar fi simţit atât de bine aici. Îi place să mă vadă şi adoră noua mea carte de poveşti, mai ales povestea cu bătrâna vrăjitoare. Pentru mine este o bucurie deosebită să am din nou alături o copil inteligent.

Nu am fost tocmai încântată să-l primesc pe ministrul grec, dar întâlnirea a fost uşurată de faptul că mi s-a părut agreabil şi destul de plăcut la înfăţişare.

M-am plimbat prin grădină, mi-am vizitat serele în care majoritatea florilor răsar frumos. Am avut timp să scriu. Cella a venit pentru o lungă lectură din Crowned Queens.

Febra lui Miky a crescut îngrijorător seara târziu, după ce doctorul îl consultase şi considerase că e mai bine. Sper să nu fie complicaţii la plămâni.

O seară liniştită. Am cinat cu Ileana, aşa cum facem din când în când. Apoi m-am băgat în pat şi am scris până m-a cuprins somnul, încât mi-a căzut tocul din mână.

Miercuri, 21 ianuarie 1925 Cotroceni

O nouă zi frumoasă. Iarna este blândă cu noi anul acesta. Ce păcat că Miky al nostru nu este bine. Ar fi fost atât de plăcut pentru el aici, cu grădina cea mare atât de aproape, putând să iasă oricând afară la soare, lucru care îi face foarte bine. M-am dus la el dimineaţă, foarte devreme. Avusese o noapte proastă şi febra îi crescuse foarte mult. Ne temem că ar putea face ceva la bronhii sau la plămâni, dar cele două bone sunt foarte grijulii, iar Burileanu este atent şi meticulos.

O raită prin grădină şi o inspecţie prin serele mele. Apoi l-am primit pe Panaitescu³⁸, care s-a întors de la Roma şi a fost avansat în funcţia pe care a deţinut-o Arion, cu titlul de ministru. A fost foarte flatat, dar nu e foarte convins că-i place noua poziţie. Mi-a adus de pe Palatinul din Roma o colecţie frumoasă de irişi de două soiuri. Îmi place să primesc flori din diferite locuri. Mă atrag şi le folosesc pentru a-mi crea ceea ce numesc eu grădina mea de „amintiri”.

La dejun, Hélène Perticari. După prânz am fost ocupată cu o mulţime de lucruri. Am fost des la Miky, care adoră vizitele mele. În plus, şi bonele se bucură şi simt că au pe cineva aproape căruia să i se poată adresa. Am avut timp de scris şi, la ora 7 şi jumătate, Maiestatea Sa l-a adus la mine pe Hiotu, noul ministru al casei noastre. Am stat de vorbă. Este plăcut şi sper că alegerea e una bună.

Am cinat cu Ileana, apoi m-am îmbrăcat pentru serata noastră muzicală, încercând să fiu cât mai atrăgătoare posibil la cei 49 de ani ai mei. Am mai slăbit şi rochiile mele arată bine anul acesta. Am purtat o rochie din crêpe Georgette roz-pal, cu cristale atârnând, o toaletă foarte atrăgătoare. Mi-am pus toate perlele şi diadema, tot cu perle. Rozul mă prinde încă uimitor de bine, întrucât pielea mea este aproape la fel de albă ca a unui copil. M-am dus la Mihai să mă vadă înainte de a pleca. I-a plăcut de mine fără rezerve. I-a plăcut în special cum străluceau cristalele mele şi şi-a frecat obrăjorul fierbinte de haina mea de hermină. Mi-a examinat perlele, spunând că pandantivul meu era cum nu se poate mai frumos. Nu voia să mă lase să plec. Serata noastră a fost un succes: muzica a fost excelentă, nu prea lungă, variată, şi lumea a fost încântată că se afla acolo. Bufetul a fost delicios. Pentru început, cvartetul „Regina Maria”, apoi o doamnă germană care are poate cea mai înaltă voce cunoscută, ca de pasăre. A urmat scumpa de Cella şi la final Stroescu, care de fiecare dată îi încântă pe toţi pentru că realmente cântă minunat.

Lisabeta a fost îmbrăcată în argintiu, cu toate smaraldele sale care-i vin atât de bine. Ce faţă frumoasă are! Nu şi-o lasă însă naturală. Îi place, în mod ciudat, să se fardeze ca o actriţă, îşi dă cu un fel de albastru-închis în jurul ochilor şi-şi vopseşte buzele cu roşu-închis, strălucitor, dându-le o altă formă decât cea proprie. Ar trebui să-şi dea seama că arată ciudat. Mă deranjează mereu acest lucru. De ce un astfel de machiaj? Toate ne dăm cu ruj acum, dar nu ne transformăm feţele în măşti.

Joi, 22 ianuarie 1925 Cotroceni

Aceeaşi vreme frumoasă, dar am avut o dimineaţă atât de ocupată, încât nu am putut ieşi. Mihai se simte mai bine, dar nu e complet refăcut. Trebuie să fim foarte atenţi pentru că ceea ce are el s-ar putea transforma brusc în ceva mai periculos. Este adorabil şi fiecare clipă pe care o petrec cu el, chiar dacă e neascultător, îmi aduce bucurie.

Este uimitor de receptiv la lucrurile frumoase. Îi place când am o rochie drăguţă şi este dezamăgit când port maro sau orice altă culoare închisă.

Am pozat pentru o sculptoriţă naivă, care face o medalie cu mine.

Maiestatea Sa se pregăteşte pentru operaţie, aşa că nu a venit la dejun ieri.

Am primit doi generali şi după prânz am vorbit mult cu Ballif. Am vrut să-l conving să accepte o funcţie aproape de noi, în Casa Regală. M-a refuzat din capul locului, pentru că nu-şi doreşte să fim prinşi într-un angrenaj nesatisfăcător. El ştie că a mă servi pe mine sau pe Maiestatea Sa nu este acelaşi lucru cu a ţine casa în ordine, un lucru total diferit. Îşi cunoaşte limitele temperamentale şi rezistenţa şi nu vrea ca noi sau el să suferim din această cauză. I-am spus să se gândească şi să ne propună el pe cineva potrivit pentru activităţile din casă.

Am ieşit puţin în grădină, am scris un pic, apoi a venit Maruca. Ne-am bucurat amândouă de întâlnire. M-am îmbrăcat în grabă şi am cinat în fugă cu Ileana. După aceea m-am dus la Ateneu pentru o festivitate deosebită în onoarea poetului Iosif26*, la care întreaga mea familie a refuzat să participe. Aşa cum se întâmplă întotdeauna, a trebuit să mă sacrific eu.

De acolo, m-am dus la Irène, unde am avut bucuria să ascult cvintetul de Franck27*, muzica pe care o iubesc enorm. A fost, de asemenea, un pianist polonez excelent, foarte tânăr şi chipeş, şi în final, dar nu mai puţin important, a cântat „frumosul Edgard”, într-un mod incredibil, aparte, plin de sine şi mai pretenţios ca oricând, saturnian, mefistofelic, ca un Lucifer, adoptând diverse atitudini şi făcând ochi dulci celor care-l priveau.

Am fost binedispusă şi m-am bucurat de această seară.

Vineri, 23 ianuarie 1925 Cotroceni

O altă zi magnifică cu soare, dar rece noaptea. Miky se simte mult mai bine şi este tare scump. Sunt topită după el, tipic pentru o bunică.

Liman a venit pentru o conferinţă, în cea mai bună dispoziţie şi pentru prima dată fără a se plânge de nimic. A adus schiţele mobilierului pentru apartamentul Ilenei de la Bran. Foarte amuzante. El inventează şi combină singur piesele de mobilier. Acum vrea să-mi facă un set interesant pentru camera mea de toaletă din noul turn, construit în acest scop. Sunt sigură că va face ceva amuzant, în stilul său special în care niciodată două piese de mobilier nu sunt la fel. Este ingenios şi inventează, de exemplu, scaune, mese şi dulapuri ciudate. Numai că acum nu prea găsim balamale şi încuietori, în general, obiectele metalice. O ieşire în grădină. La 9, am încercat să vorbesc la telefon cu Mignon, dar, din păcate, vocea ei se auzea prea slab şi asta m-a enervat. Încerc să o înţeleg şi nu pot. Ar fi atât de minunat dacă am putea vorbi ca lumea, mai ales că Mignon nu prea îmi scrie şi sunt o sumedenie de lucruri despre care aş vrea să o întreb sau să îi povestesc.

A venit la ceai Aglăiţa Rosetti. Este o persoană agreabilă şi provocatoare, inteligentă, cultivată, dar se consideră a fi importantă.

Seara, teatru. Aniversarea de 50 ani a bătrânului Nottara³⁹, căruia i s-a făcut o frumoasă primire în Apus de soare. Maiestatea Sa l-a decorat. La mijlocul piesei, în lungul antract, a fost reţinut de public şi i s-au oferit daruri total lipsite de gust. A fost, de asemenea, sărutat deopotrivă de bărbaţi şi femei. Mă întreb cui îi place să se murdărească de vopsea, el fiind machiat pentru rolul lui Ştefan cel Mare.

Din păcate, mi-era foarte somn şi am reuşit să-i iau cu mine pe Maiestatea Sa şi pe Lisabeta, care mă însoţeau, fără să mai aşteptăm ultimele două acte. Nu a fost necuviincios pentru că Maiestatea Sa nu putea sta prea mult, întrucât mâine are de trecut prin mica sa încercare.

L-am văzut pe Juvara⁴⁰. Şi el este foarte încântat de toate aranjamentele făcute de noi.

Maiestatea Sa nu este deloc îngrijorat. Să sperăm că va fi bine în toate privinţele.

Sunt aşa de multe feluri de limbi în lume, dar niciuna din ele nu este fără înţelesul ei.

1 Corinteni 14,10

Sunt înfierbântat şi înflăcărat de propriile mele gânduri. Adesea mi se taie răsuflarea, dar trebuie să mă detaşez şi să mă eliberez de toate ungherele prăfuite.

Nietzsche

Sâmbătă, 24 ianuarie 1925 Cotroceni

Doctorii au venit la o oră matinală ca să pregătească totul. Pe la 9, Maiestatea Sa a venit în camera mea, foarte senin şi în acelaşi timp dornic de companie. A stat lângă mine până m-am îmbrăcat şi am vorbit. A venit şi Ileana, care a fost foarte drăguţă cu el. Important era să se evite acea aşteptare dificilă şi apăsătoare până la sosirea clipei operaţiei. A sosit şi Brătianu. Era amuzant, fiind îmbrăcat în ţinută de gală şi cu Marele Colan. Ne-a descreţit frunţile, întrucât niciunul dintre noi nu ne-am putut masca surprinderea de a-l vedea atât de dimineaţă îmbrăcat astfel, pentru o asemenea ocazie. S-a amuzat şi el, explicându-ne că nu s-a îmbrăcat aşa ca să asiste la operaţia regelui, ci pentru că mai târziu trebuia să participe la un serviciu religios cu ocazia zilei noastre naţionale a Unirii şi nu ar fi avut timp să se ducă să se schimbe.

Acest lucru ne-a prilejuit un moment de veselie. A venit Angelescu, amabil şi agitat, şi, în cele din urmă, a apărut Romalo⁴¹ şi l-a luat pe Maiestatea Sa. Ileana, Brătianu şi eu am rămas împreună în budoarul meu, aflat chiar în faţa încăperii în care a fost el operat, şi ne-am întreţinut în mod plăcut, cu urechile ciulite la orice sunet.

După trei sferturi de oră, Romalo a reapărut, anunţându-ne că totul s-a terminat cu bine, că Maiestatea Sa era în patul lui, că injecţia cu novocaină fusese eficientă. Maiestatea Sa n-a simţit nimic şi a fost un pacient admirabil. Operaţia în sine a durat doar un sfert de oră. Este bine că s-a făcut. În ultima vreme, Maiestatea Sa s-a îngrăşat, iar hernia devenea şi mai periculoasă.

Doctorii care încălziseră camera pentru operaţie, ca la bucătărie, erau transpiraţi şi epuizaţi din cauza emoţiei. Doreau să-şi demonstreze arta în faţa unui pacient atât de special.

Mi s-a permis imediat să mă duc să-l văd. Era foarte palid şi cu cearcăne negre în jurul ochilor, dar perfect conştient şi pus pe vorbă, spunând că n-a simţit absolut nimic, dar că picioarele îi sunt încă amorţite şi că are senzaţia ciudată că nu are picioare!

A dormit foarte mult toată ziua. Am intrat la el din când în când, dar fără a rămâne multă vreme. Nu a primit pe nimeni în afară de mine, dar spre seară a cerut să o vadă pe Ileana, spunând: „Este atât de dulce”. Nu-şi dă întotdeauna seama de drăgălăşenia ei, dar astăzi, după încercarea prin care a trecut, ea i-a trimis nişte lalele galbene frumoase ce-i fuseseră oferite ieri. Ileana este raţională şi iubitoare şi în momentele grele aceste lucruri contează.

Mihai este mai bine, dar va trebui să mai stea câteva zile în pat, ca să evite o recidivă.

Seara am cinat cu Georgie şi Lisabeta în camera mea cafenie. După-amiază a venit să mă vadă doamna Prezan, dar conversaţia cu ea a fost realmente îngrozitoare. Pare dornică să vorbească despre lucruri dezagreabile, pe care nu le pot suporta.

Slavă Domnului că totul a decurs bine cu Maiestatea Sa. E un lucru bun că operaţia a avut loc. Este mult mai sigur astfel.

Când am intrat să-i spun noapte bună, arăta foarte bine şi era foarte dornic să mai doarmă.

Duminică, 25 ianuarie 1925 Cotroceni

Maiestatea Sa a avut o noapte bună. Somnul nu l-a înviorat complet, dar totuşi a dormit. N-a avut dureri, cu excepţia momentelor când tuşea. Din păcate, tuşeşte foarte mult. Este slăbit şi intru la el din când în când, ca să-i arăt că-i sunt aproape, dar nu stau mult, pentru că are nevoie să fie lăsat să se odihnească. Îi trebuie odihnă şi linişte. Nu mai este tânăr şi la această vârstă, când eşti la pat, resimţi toată oboseala acumulată de-a lungul vieţii. Este îngrijit admirabil, cu un devotament deosebit. Însă bietul Newman⁴² a avut un fel de atac cerebral, iar tânărul Iulius îi ţine locul. Este mai bine şi mai comod aşa, dar mie îmi lipseşte bătrânul Newman, care a fost o figură specială în casă în tot decursul vieţii mele de femeie căsătorită.

O zi frumoasă, dar rece. Din păcate, Ileana dă semne de gripă, aşa că în cele din urmă m-am dus la Copăceni cu Mimarr⁴³. Şoseaua nu a fost niciodată mai bună. Denize ne aştepta acolo şi a fost dezamăgit că m-a văzut venind fără Ileana. Casa era mai frumoasă ca oricând. Aproape că uitasem cât de plăcută şi minunată este. Camerele sunt atât de mari, atât de armonioase şi atât de bine plasate. Soarele îşi revarsă razele pretutindeni. Încăperile sunt mai luminoase când copacii sunt desfrunziţi. Nicu ne pregătise un prânz excelent, cu produse din partea locului, ouă minunate, pui prăjit, suculent, spanac foarte bun, totul deosebit de gustos. Am stat în camera cea mare, în faţa sobei. Mimarr este o companie excelentă. E recunoscătoare. Fireşte că mi-am băgat nasul peste tot. Am atârnat câte un tablou ici-colo, dar în cea mai mare parte totul este perfect şi la locul potrivit şi n-am avut prea multe de făcut.

După dejun, am făcut o inspecţie peste tot. Vremea era minunată, rece, dar soarele strălucea. M-am bucurat enorm. Aerul era curat, inima îmi tresălta de bucurie, aşa cum se întâmplă întotdeauna când sunt la ţară. Aş fi vrut să mai rămân acolo, dar simţul datoriei m-a făcut să mă întorc repede, din cauza bolnavului meu, pe care l-am găsit în compania colonelului Theodorescu, ofiţerul de aviaţie al lui Carol, care-i adusese Maiestăţii Sale o scrisoare de la fiul nostru. Maiestatea Sa arăta slăbit şi lipsit de energie şi nu a avut starea potrivită ca să citească scrisoarea lui Carol. L-am luat de acolo pe Theodorescu, ca să stăm de vorbă, după care m-am întors să-i citesc Maiestăţii Sale scrisoarea lui Carol. Nu stau niciodată prea mult, pentru că vrea să doarmă. Mă bucur că este atât de somnoros. Timpul trece mult mai repede pentru el.

Cina în studio cu Lisabeta şi Georgie. Ileana s-a retras în pat, în speranţa că va scăpa de gripă. Maiestatea Sa s-a văzut pentru o clipă cu Georgie.

Drossu pare să se refacă mai greu decât Maiestatea Sa după operaţie.

Luni, 26 ianuarie 1925 Cotroceni

Maiestatea Sa se simte bine, dar este totuşi mai slăbit şi mai ébranlé28* decât m-am aşteptat. Vocea îi e foarte stinsă, iar el este fără vlagă şi trist. Doarme sau cel puţin dormitează aproape tot timpul şi preferă să fie lăsat în pace. Eu nu fac decât să arunc câte o privire din când în când, ca să-i arăt că nu-l neglijez, dar în clipa în care el, vlăguit, închide ochii ştiu că înseamnă că este destul şi ies din încăpere.

Vreme mai frumoasă ca oricând. M-am plimbat prin grădină şi sere, i-am scris o scrisoare lungă lui Roxo, care îmi trimite misive cel puţin o dată sau chiar de două ori pe zi. Eu îi scriu când pot. Sunt prea ocupată pentru a scrie scrisori în mod constant şi, în plus, lucrez şi la altele.

La dejun i-am avut invitaţi pe cei doi domni greci şi, de asemenea, un alt grec agreabil, fost ministru în perioada regalistă, şi pe Hiotu, noul nostru „Conu’ Iancu”. Apoi am făcut o scurtă plimbare cu Lisabeta, ne-am dus să vedem magazinul de porţelanuri Rosenthal şi apoi la Şosea. Trebuia să vină Cella la mine, dar Irène a uitat să-i spună, aşa că am lucrat.

Miky al nostru este mai bine. Ileana este încă la pat, dar şi ea se reface. A căzut la pat şi Nini. Am luat gripă de la Ileana. Sper să nu se agraveze.

Cina cu Georgie şi Lisabeta.

1*. Hannah Pakula, The Last Romantic: A Biography of Queen Marie of Roumania, Simon and Schuster, New York, 1984, capitolul 25 [ed.rom.: Ultima romantică. Viaţa reginei Maria a României, trad. de Sanda Ileana Racoviceanu, Editura Lider, Cartea pentru toţi, Bucureşti, 2003]

2*. Guy Gauthier, Missy Regina României, Humanitas, Bucureşti, p. 283.

3*. Conform dorinţei sale, i s-a acordat numele de Carol Caraiman.

4*. Dor (germ., n.tr.).

5*. Regine încoronate, cartea reginei Maria apărută în 1930 (n.tr.).

6*. Vin fiert (germ., n.tr.).

7*. Sărbătoarea gheţii (germ., n.tr.).

8*. În 1924-1925, la Wembley s-a desfăşurat expoziţia colonială a Imperiului Britanic, în care a avut un pavilion şi Ceylonul (actuala Sri Lanka) (n.ed.).

9*. Pe parcursul întregului volum, cuvintele subliniate, expresiile şi cuvintele în limbi străine din textul original sunt redate cu caractere italice.

10*. Este vorba despre familiile lui Ioan I.C. Brătianu şi Vintilă Brătianu (membri ai guvernului) (n.ed.).

11*. Young Women Christian Association (Asociaţia Tinerelor Femei Creştine) (n.tr.).

12*. Regele Alexandru al Serbiei, soţul principesei Marioara (n.tr.).

13*. Peter, primul născut al regelui Alexandru al Serbiei şi al principesei Marioara (n.tr.).

14*. Simona Lahovary, prietena reginei Maria (n.tr.).

15*. Referire la principele Mircea, ultimul copil al reginei Maria, care a murit la vârsta de trei ani (n.tr.).

16*. Biserica Evanghelică (n.tr.).

17*. Mausoleul ridicat în amintirea eroilor care au căzut în luptele de la Mărăşeşti în 1917 (n.ed.).

18*. Tânără din anii 1920, noncoformistă ca stil vestimentar şi conduită (n.tr.).

19*. Soţia reprezentantului Angliei la Bucureşti (n.tr.).

20*. Conducere (germ., n.tr.).

21*. Irène Procopiu, doamnă de onoare a reginei Maria (n.tr.).

22*. Eufrosina Ghica (n.tr.).

23*. Ordinea de zi (fr., n.tr.).

24*. Scriitor (germ., n.tr.).

25*. Poveste scrisă de regina Maria (n.tr.).

26*. Şt.O. Iosif (n.tr.).

27*. César-Auguste Franck (1822-1890), organist şi compozitor francez de origine belgiană (n.tr.).

28*. Zdruncinat (fr., n.tr.).

Note

1.  Nini Woodfield, bonă englezoaică a principelui Mircea. După moartea acestuia în 1916, ea a rămas în continuare în anturajul familiei regale. Copiii reginei îi spuneau Nini.

2.  Roxo – Roxana Weingartner, soţia compozitorului şi dirijorului Felix Weingartner. Prietenă a reginei Maria.

3.  Carol (1893-1953). Primul născut al reginei Maria şi al regelui Ferdinand. În 1918 a devenit prinţul moştenitor al tronului, calitate la care a renunţat în acelaşi an, după căsătoria cu Zizi Lambrino, şi a doua oară în 1925, după ce a rămas cu Elena Lupescu în Italia. Între 1930 şi 1940 a fost rege al României. În septembrie 1940 a fost silit să abdice şi a plecat în exil, unde a trăit până la moarte. Prinţul Carol a cunoscut-o pe Zizi Lambrino în 1916; în 1918 cei doi au fugit cu un prieten al lor la Odessa, aflată atunci sub ocupaţie germană, unde la 31 august/ 13 septembrie s-au căsătorit, creând astfel o problemă care a preocupat câţiva ani Casa Regală. În cele din urmă, căsătoria a fost anulată şi în 1921 Carol s-a recăsătorit cu principesa Elena (Sitta) a Greciei, de care însă se va despărţi curând, îndrăgostindu-se de Elena Lupescu.

4.  Elena (Sitta) (1896-1982), născută prinţesă a Greciei. Căsătorită în 1921 cu Carol, prinţ moştenitor al României, noră a reginei Maria şi mama lui Mihai, viitor rege al României.

5.  Hélène Perticari, doamnă de onoare la Curtea Regală. Prietenă a reginei Maria.

6.  Elisabeta Charlotte Iosephina Victoria Alexandra (1894-1956), născută principesă a României. Fiica cea mai mare a reginei Maria şi a regelui Ferdinand. Căsătorită în 1921 cu George al II-lea, principe şi apoi rege al Greciei, de care a divorţat în 1934.

7.  Barbu Ştirbei (1872-1946), om politic, apropiat al Casei Regale, care a avut un rol de mediator, cum rezultă din însemnările reginei Maria. Şeful Curţii regelui Ferdinand şi principalul consilier al acestuia. Căsătorit cu Nadèje Bibescu. După Primul Război Mondial, a fost, pentru foarte scurt timp (4-21 iunie 1927), prim-ministru. În anii 1930-1940 nu a trăit în ţară, din cauza divergenţelor cu regele Carol al II-lea.

8.  Gaetan Denize, perceptor al principelui Nicolae (Nicky) şi apoi secretar particular al reginei Maria în perioada 1916-1928.

9.  Ileana (1909-1991), principesă a României. Fiica cea mai mică a reginei Maria. Căsătorită întâi cu Anton, arhiduce de Austria, iar a doua oară cu Ştefan Nicolae Isărescu. Era favorita reginei Maria. În 1967 a îmbrăcat rasa călugărească şi a luat numele de Maria Alexandra. A trăit în străinătate.

10.  Karl Liman, arhitect care a făcut mai multe lucrări la palatele regale. S-a ocupat şi de Castelul Peleş.

11.  „Faţă Împietrită” – numele dat de regina Maria în însemnările sale grădinarului de la Castelul Bran.

12.  Maşka, fiica Victoriei-Melita (Ducky) şi a lui Vladimir, nepoata reginei Maria.

13.  Victoria-Melita „Ducky” (1876-1936), mare ducesă a Rusiei, născută prinţesă de Edinburgh, căsătorită întâi cu Ernest, mare duce de Hessa, şi a doua oară cu Kiril, mare duce al Rusiei. Soră a reginei Maria.

14.  Mihai (Miky, Mihăiţă). Născut la 25 octombrie 1921, fiul Elenei (Sitta) şi al regelui Carol al II-lea, nepot al reginei Maria. Mare voievod de Alba Iulia, rege al României (1940-1947). După 1947 a fost obligat să plece în străinătate. În anul 1990 s-a reîntors în ţară.

15.  Nicolae Mişu (1858-1924), diplomat, doctor în drept la Göttingen. A intrat în Ministerul de Externe în 1886. A fost secretar general (1898-1899), consul general şi, apoi, ministru al României la Sofia, Viena, Constantinopol, Londra etc. După război, a fost administrator al Domeniilor Casei Regale, ministru al Casei Regale.

16.  Peter Augustus Jay (1877-1933), reprezentantul Statelor Unite în România. El şi soţia sa se întâlneau deseori cu regina Maria.

17.  Maria, Marioara (Mignon) (1900-1961), principesă a României, fiica regelui Ferdinand şi a reginei Maria. S-a căsătorit, la 2 iunie 1922, cu Alexandru I (Sandro), rege al Iugoslaviei.

18.  Păunule, domnişoara Păun, profesoară de limba franceză şi guvernantă a principesei Mignon (Marioara). Era o apropiată a reginei Maria, care o aminteşte mereu în însemnările sale.

19.  Friedrich Rebhuhn, arhiect peisagist născut în satul Gellernder, districtul Breslau – Germania. A studiat şi a lucrat în Anglia, Franţa, Elveţia. În anul 1910 i s-a oferit, de către şeful secţiei horticole a oraşului Bucureşti, un post de grădinar arhitect, pe care l-a acceptat. A rămas la Bucureşti întreaga viaţă. A condus serviciul horticol al Capitalei României timp de 32 de ani (7 ani şef; 17 ani director general şi 3 ani consilier, după pensionare, în 1943). Din 1922 a ajutat-o şi pe regina Maria la organizarea activităţii în grădinile palatului regal.

20.  Jules Janin, arhitect peisagist elveţian. Fost grădinar-şef al ţarului Nicolae al II-lea al Rusiei.

21.  George (1890-1947), principe şi apoi rege al Greciei (27 septembrie 1922 – 25 martie 1924; 3 noiembrie 1935 – 1 aprilie 1947), căsătorit cu Elisabeta, prinţesă a României, fiica reginei Maria şi a regelui Ferdinand. A trăit în exil în România şi în Marea Britanie.

22.  Sophie de Wied, soţia principelui Wilhelm de Wied (1876-1945), căruia i s-a oferit, în 1913, coroana Albaniei. Prietenă a reginei Maria.

23.  Maria (Maruca) Cantacuzino (1878-1969), născută Rosetti-Teţcani, căsătorită întâi cu Mihail G. Cantacuzino şi apoi, în 1936, cu George Enescu. Era în anturajul reginei Maria. Organiza adesea serate la care participa şi regina Maria.

24.  Crainic, medic aflat în serviciul Casei Regale.

25.  Antonin Mocsonyi de Foen (1882-1943), mare proprietar şi mare maestru de vânătoare al Casei Regale. Născut în judeţul Severin la 13 februarie 1882, fiul lui Zeno Mocsonyi. Neavând moştenitori, l-a înfiat pe Ion Stârcea Junior.

26.  Alexandru Mărgineanu (1871-1930), după alte surse (1871-1950), general. În 1891 a fost înaintat la gradul de sublocotenent. În 1917 era deja general de brigadă. A luat parte la luptele de la Mărăşeşti, fiind comandantul Diviziei a 2-a de armată.

27.  Anton Bibescu (1878-1951), ministru al României în Statele Unite şi ministru plenipotenţiar al României la Madrid. La Londra, a fost consilier de legaţie. Văr primar cu George Valentin Bibescu.

28.  Cella Delavrancea (1887-1991), pianistă şi scriitoare, fiica lui Barbu Ştefănescu-Delavrancea. A fost în anturajul reginei Maria, al Marucăi Cantacuzino şi al lui George Enescu. Regina Maria o considera o bună prietenă. A fost căsătorită cu Philip Lahovary.

29.  C. Hiotu, fost diplomat. În anul 1921 a fost numit ministru plenipotenţiar în Cehoslovacia. În 1924, după moartea lui Nicolae Mişu, a fost numit ministru al Palatului.

30.  Ernest Ballif, general. A fost aghiotantul regelui Ferdinand, iar din 1916 până în 1919 – al reginei Maria. După război a fost numit administrator al Domeniilor Coroanei. Un devotat al familiei regale. Regina Maria îl numeşte uneori „Teribilul” în însemnările sale. El a fost cel care a avut ideea şi a organizat cantine pentru copii în iarna 1917-1918, o iarnă deosebit de grea.

31.  Paul Angelescu (1872-1949), general. A fost profesor la Şcoala Superioară de Război. Mult timp a activat în Statul-Major al Casei Regale, ca adjutant regal şi şef al Casei Militare Regale; în timpul războiului (1916) a condus mari unităţi pe front. În 1925 era mareşalul Curţii Regale. A fost şi ministru de Război (1927-1928; 1934-1937).

32.  Constantin Prezan (1861-1943). Din 1886 până în 1930 a parcurs toată ierarhia militară, ajungând mareşal. În 1916 i s-a încredinţat comanda Armatei a IV-a de Nord. Între 1916 şi 1918 a fost şef al Marelui Cartier General al Armatei Române, iar între 1918 şi 1920 – şef al Marelui Stat-Major. În 1920 s-a retras din cadrele active ale armatei; senator de drept.

33.  Ştefan Popescu (1872-1948), pictor şi desenator român. A fost profesor la Şcoala de Belle Arte din Bucureşti. Şi-a făcut studiile în Franţa. Mare maestru al culorii. Peisajele sale redau atmosfera românească. A fost unul dintre întemeietorii grupării „Tinerimea artistică”.

34.  Vintilă I.C. Brătianu (1867-1930), distins economist, om politic, fost ministru de Finanţe (ianuarie 1922 – martie 1926; iunie 1927 – noiembrie 1928), preşedinte al Consiliului de Miniştri (24 noiembrie 1927 – 3 noiembrie 1928). Din 1927, după moartea lui I.I.C. Brătianu, a fost şeful Partidului Naţional Liberal.

35.  Ion I.C. Brătianu (1864-1927), remarcabil om politic, preşedinte al Partidului Liberal. Din 1897 până la 1908 a fost de mai multe ori ministru, la diferite ministere, iar în câteva rânduri şi prim-ministru (1908-1910; 1914-1918; 1918-1919; 1922-1926; 1927). A fost conducătorul delegaţiei României la Conferinţa de Pace de la Versailles. Membru de onoare al Academiei Române.

36.  Mircea Rădulescu (1889-1946), ziarist, poet şi dramaturg român. Subiectele pieselor şi poeziilor sale erau de preferinţă patriotice, cu un larg ecou la public.

37.  Maria Filotti (1883-1956), actriţă al cărei joc s-a remarcat prin forţă temperamentală, prin redarea realistă a caracterelor personajelor, pe care le studia cu minuţiozitate. A interpretat aproape 170 de roluri din repertoriul clasic şi modern, universal şi românesc. A fost profesoară de mimică la Conservatorul dramatic din Bucureşti, societară a Teatrului Naţional din Bucureşti.

38.  Emil Panaitescu (1885-1958), profesor universitar de istorie antică, director al Muzeului de antichităţi din Cluj, membru al Comisiei monumentelor istorice pentru Transilvania. Din anul 1918 s-a ocupat de pregătirea pentru tipar a unor lucrări ale reginei Maria. În acest scop, a avut mai multe întâlniri cu autoarea, care îl aprecia foarte mult.

39.  Constantin Nottara (1859-1935), actor român, una dintre personalităţile cele mai de seamă ale teatrului românesc. A avut o bogată activitate ca director de scenă şi ca profesor la Conservatorul dramatic din Bucureşti.

40.  Ernest Juvara (1870-1933), profesor de clinică chirurgicală la Universitatea Bucureşti, fost profesor la Iaşi, cunoscut pentru lucrările sale de anatomie chirurgicală şi numeroasele cercetări de clinică chirurgicală.

41.  Eduard Romalo, medic al Casei Regale.

42.  Newman (bătrânul), servitor al Casei Regale.

43.  Mimarr (Miss Marr), guvernanta principesei Ileana.