© 2018 by Editura POLIROM

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53

ISBN ePub: 978-973-46-7262-2

ISBN PDF: 978-973-46-7263-9

ISBN print: 978-973-46-6913-4

Coperta: Radu Răileanu

Pe copertă: © ralwel/Depositphotos.com

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

De acelaşi autor:

OZN – o problemă modernă, Editura Junimea, Iaşi, 1973

Enigme în galaxie, Editura Junimea, Iaşi, 1983

Întrebările ştiinţei, Editura Albatros, Bucureşti, 1988

Temponauţii galactici, Editura Moldova, Iaşi, 1993

Straniile inteligenţe invizibile, ediţia I, Editura Institutul European, Iaşi, 1993; ediţia a II-a, Editura Fides, Iaşi, 1996; ediţia a III-a, Editura Polirom, Iaşi, 2014

Comunicări cu cealaltă lume, ediţia I, Editura Big M, Iaşi, 1993; ediţia a II-a (cu titlul Voci din invizibil), Editura Aldo Press, Bucureşti, 1995; ediţia a III-a, Editura Fides, Iaşi, 1996

Spirit şi destin cosmic, Editura Mold-Hermes, Iaşi, 1994

Lumi invizibile, ediţia I, Editura Polirom, Iaşi, 1996; ediţia a II-a, Editura Sedcom, Iaşi, 2003

OZN eterice, Editura Polirom, Iaşi, 1997

Fenomenul Valentina, Editura Polirom, Iaşi, 1997

Incursiuni în alte lumi, Editura Polirom, Iaşi, 1999

Seniorii cosmosului. Extratereştrii printre noi, Editura Polirom, Iaşi, 2001

Revenirea zeilor, Editura Obiectiv, Craiova, 2003

Karma şi taina reîncarnării, ediţia I, Editura Polirom, Iaşi, 2004; ediţia a II-a, Editura Kullusys, Bucureşti, 2008; ediţia a III-a, Editura Polirom, Iaşi, 2014

Veghetorii Terrei, Editura Obiectiv, Craiova, 2005

Nevăzuţii de lângă noi, Editura Cartea Daath, Bucureşti, 2007

Lumea de dincolo, Editura Obiectiv, Craiova, 2008

Dezvăluiri din invizibil, ediţia I, Editura Polirom, Iaşi, 2008; ediţia a II-a, Editura Polirom, Iaşi, 2014

Strălucitorii galactici, Editura Coresi, Bucureşti, 2009

Treptele iniţierii, Editura Kullusys, Bucureşti, 2010

Corpurile invizibile ale fiinţei umane, Editura Junimea, Iaşi, 2011

Taine primordiale, Editura Junimea, Iaşi, 2012

Lumea sufletelor, Editura Orfeu 79, Bucureşti, 2013

Marile taine ale omenirii, Editura Polirom, Iaşi, 2013

Strania energie a gândirii, Editura Polirom, Iaşi, 2014

Uimitoarele fenomene din invizibil şi energiile benefice, Editura Polirom, Iaşi, 2015

Sufletele, îngerii şi ce ne ascunde ştiinţa, Editura Polirom, Iaşi, 2017

Vestigii de la o altă omenire, Editura Polirom, Iaşi, 2017

Traduceri:

Charles Antoni, Intangibilul, Editura Sagittarius, Iaşi, 1997

Benjamin Creme, Misiunea lui Maitreya, vol. I, Editura Invent-Terra Nova, Iaşi, 1998; vol. II, Editura Invent-Terra Nova, Iaşi, 2003; vol. III, Editura Solteris, Piatra Neamţ, 2007

P.-E. Cornillier, Nemurirea sufletului şi evoluţia lui după moarte, ediţia I, Editura Polirom, Iaşi, 2001; ediţia a II-a, Editura Coresi, Bucureşti, 2010

Dedic această carte Fiinţelor Spirituale Înalt Evoluate care din timpuri neştiute au ajutat omenirea terestră să evolueze ca civilizaţie şi să progreseze în spiritualitate.

Le mulţumesc cu căldură atât soţiei mele, Ştefana, pentru sprijinul permanent oferit la scrierea cărţilor editate de-a lungul deceniilor, cât şi persoanelor care mi-au oferit cu onestitate importantele documente fotografice ale ilustraţiei – real stimul pentru atât de necesara îmbinare între ştiinţele actuale şi ştiinţele spirituale fundamentale.

Capitolul 1

Straniile inteligenţe invizibile

Fotografierea sferelor (nevăzute) de oricine are o cameră digitală marchează începutul unui alt pas cuantic în evoluţia conştiinţei umane? Concluzia că fiinţele spirituale doresc să fie vizualizate prin fotografiere este congruentă cu legile fizicii moderne. Noi ştim acum că trăim într-un univers participativ.

Prof. dr. Klaus Heinemann (The Orb Project)

Pionieri români ai dezvăluirilor fotografice

Către sfârşitul secolului al XIX-lea – între 1893 şi 1896 –, apreciatul om de cultură şi academician Bogdan Petriceicu Hasdeu (erudit chiar şi în iniţierea şi practicile spirituale) a fost prima persoană din ţara noastră care a obţinut fotografii ale unor „forme strălucitoare” invizibile. Folosind două aparate de fotografiat (care la acea vreme erau încă foarte rare), în perioada respectivă a imaginat şi realizat şi unele experimente foarte interesante: încărcând fiecare aparat cu câte un clişeu, le aducea în camera în care dormea (în care nu puteau pătrunde lumini din exterior), le punea la o anumită distanţă faţă de pat şi le lăsa noaptea fie cu obturatoarele deschise, ca pentru fotografieri, fie unul cu obturatorul închis. Or, din când în când, clişeele înregistrau „prezenţe radiante”, adesea chiar şi atunci când un obturator era închis! (Pe spatele fiecărei fotografii copiate a menţionat modul de experimentare.) De fapt, în acei ani de început ai noii tehnici fotografice ciudatele înregistrări erau un lucru extraordinar, căci astfel de poze „inexplicabile” erau încă foarte puţine în întreaga lume. Dar faptul că nici un om de ştiinţă nu putea oferi explicaţii pe baza cercetărilor „oficiale” privind existenţa reală a unor „structuri din materii invizibile” capabile să emită totuşi radiaţii intense a făcut ca încă de atunci – şi apoi de-a lungul întregului secol XX – să se evite sistematic studiul ştiinţific, ba chiar să fie desconsiderate asemenea fotografii documentare. Probabil că din această cauză B.P. Hasdeu nu a publicat înregistrările respective, deşi putea să o facă, cel puţin într-o ediţie mai târzie a cunoscutei sale cărţi iniţiatice Sic cogito.

În sine, fenomenul fizic era însă deosebit de complex, riguroasele experimente făcute de eruditul academician – de-a lungul a zeci de nopţi din cursul celor patru ani – fiind foarte sugestive: radiaţiile invizibile ale acelor „forme” erau atât de intense, încât apăreau pe plăcile fotografice chiar şi atunci când obturatorul metalic al unuia dintre cele două aparate de fotografiat era închis. Deci radiaţiile emise de asemenea „forme strălucitoare” nu erau ecranate de obturatorul metalic la fel cum erau oprite razele luminii de la a pătrunde în aparatul fotografic! De fapt, frecvenţa vibratorie care le era specifică era atât de ridicată, încât acestea traversau obturatoarele din metal! În prezent, am putea presupune că ar fi din domeniul radiaţiilor gamma sau poate dintr-un alt spectru, al unor energii încă necunoscute. Încercările profesorului de a suplimenta grosimea obstacolului material care să împiedice pătrunderea razelor „strălucitoare” până la plăcile fotografice au rămas mereu fără nici un efect: când, în plus, la aparatul cu obturator închis a acoperit şi clişeele cu bucăţi de carton mai gros, substanţele lor fotosensibile au înregistrat totuşi la fel de clar prezenţele nevăzute ale straniilor „forme strălucitoare”! Pe parcursul acelor ani, academicianul a realizat treptat că „nevăzuţii vizitatori nocturni”, care veneau din când în când voiau efectiv să fie fotografiaţi! Cum în perioada respectivă a invocat în numeroase rânduri sufletul mult iubitei sale fiice Iulia (decedată când era studentă) – cu care a comunicat în mod repetat şi chiar a avut „convorbiri creative”, ea indicându-i efectiv planul arhitectural al „castelului” de la Câmpina (actualul muzeu local) –, a aflat de la ea şi a fost întru totul convins de un fapt tulburător: „formele strălucitoare” erau spirite umane mai evoluate care voiau să-şi demonstreze „material” coexistenţa invizibilă în mediul apropiat vieţuirii întrupaţilor! Or, după cum a relatat specialistul în tehnică fotografică C. Săvulescu într-un articol publicat după aproape opt decenii, care a readus în atenţia publică importanţa acestor înregistrări documentare¹, B.P. Hasdeu ar fi obţinut în locuinţa de la Câmpina 68 de fotografii nocturne întru totul impresionante; o bună parte dintre acestea s-ar afla în arhiva Academiei Române. Dl C. Săvulescu transmiţându-mi cu dedicaţie articolul său, redau din acesta una dintre imaginile obţinute de eruditul pionier român al noului domeniu. (În cartea Strania energie a gândirii am prezentat şi alte două fotografii documentare – figurile 57 şi 58 – din grupul respectiv.)

Ilustraţia 1. Academicianul B.P. Hasdeu, lăsând în cameră în unele nopţi aparate fotografice cu diafragmele deschise, a obţinut diferite poze ale unor suflete umane care „îl vizitau” (foto: colecţie C. Săvulescu)

În cea mai mare parte a veacului XX, dezvoltarea impetuoasă a ştiinţelor fundamentale a fost orientată spre cercetarea complexităţii materiilor grele şi folosirea tehnologică a energiilor specifice acestora. Astfel, parcă printr-un consens al multor comunităţi ştiinţifice, s-a evitat mereu cercetarea în marile laboratoare din lume a imensei probleme a materiilor fine invizibile – care ar conduce implicit şi la cercetarea unor foarte importante energii specifice², precum şi a variatelor prezenţe ale unor structuri invizibile radiante ce produc fenomene apreciate mereu ca „stranii”. Totuşi, în cea de-a doua jumătate a secolului XX, prin rapida înmulţire a aparatelor fotografice în întreaga lume, în diferite ţări occidentale s-au produs tot mai multe înregistrări întâmplătoare ale unor asemenea „forme radiante invizibile”, iar astfel s-a creat şi cerinţa publică a cercetării şi explicării lor ştiinţifice. În acest context, comunităţile ştiinţifice au preferat să evite provocatorul domeniu al „fenomenelor din invizibil” într-o primă etapă prin lansarea unor succinte enunţări explicative, bazate pe anumite procese fizice puţin cunoscute de public; însă acele explicaţii aveau doar formal aspectul unor constatări ştiinţifice, întrucât fondul manifestărilor fizice surprinse fotografic era cu totul altul. În realitate, formulările respective aveau doar rolul de a limita interesul publicului neinformat, căci analize mai atente arătau că fenomenele sugerate de explicaţii erau evident în contradicţie cu conţinutul „fizic” al înregistrărilor surprinse total obiectiv de clişeele fotosensibile expuse de diferiţi fotografi amatori din variate colţuri ale lumii. Afirmaţiile cu „rol psihologic” ale unor „specialişti” care afirmau că „formele strălucitoare invizibile” ar fi fost fulgere globulare erau într-adevăr derutante pentru persoanele neinformate în ce priveşte fizica modernă; dar aceste fulgere nu se produc şi iarna, nu intră în grupuri în clădiri şi de fapt sunt vizibile; în plus, se descarcă imediat în apropierea elementelor metalice şi a solului. O altă variantă „psihologică” sugera că asemenea plasmoizi ar fi produşi de instalaţii de înaltă tensiune sau de înalte frecvenţe (care, desigur, nu există în locuinţe, în biserici sau în peşteri); dar, cu rol de explicaţie, s-a imaginat şi un alt tip de plasmoizi: aceştia ar fi generaţi de frecările la viteze mari ale corpurilor avioanelor cu aerul din zonele calde (plasmoizi care în realitate nici nu ajung la nivelul solului, disipându-se rapid în aer). Desigur, înainte de orice, este întru totul evident că nici una dintre aceste formulări nu ar fi explicat suita impresionantă a fotografiilor obţinute de eruditul profesor în locuinţa sa din Câmpina la sfârşitul secolului al XIX-lea!

Analizând temeiul fizic al acestui gen de explicaţii sugerate de unii fizicieni şi comparându-l cu conţinutul complex al diferitelor înregistrări fotografice documentare de acest fel obţinute în mai multe ţări, am constatat efectiv caracterul eronat al „cauzelor” propuse pentru asemenea fenomene. Astfel, s-a evidenţiat un fapt regretabil: formulările difuzate în primele decenii ale celei de-a doua jumătăţi a veacului trecut aveau mai mult scopul de a „neutraliza” cerinţa publică de explicaţii realiste ale ciudatelor înregistrări fotografice şi de a „ascunde” efectiv extraordinara importanţă a acestora. Or, într-un astfel de context contradictoriu şi subiectiv, pentru a face cunoscute primele clarificări scientizate realiste, am publicat în 1993 cartea Straniile inteligenţe invizibile (mai recent, ediţia a III-a a apărut la Editura Polirom în 2014). Analizele comparative făcute în urmă cu peste patru decenii mi-au oferit încă de la început o mare surpriză, conducând la o concluzie extrem de importantă bazată pe înregistrări documentare obţinute în variate locuri din lume: „formele radiante nevăzute” aveau manifestări individuale şi de grup care demonstrau direct că sunt fiinţe inteligente ale unor imense lumi invizibile! Ulterior, pe parcursul deceniilor înmulţindu-se vertiginos înregistrările documentare, tulburătoarea constatare s-a extins în mod impresionant: în cadrul acestor „lumi invizibile” există diferite categorii şi niveluri evolutive, care „coexistă apropiat” cu întreaga omenire întrupată! Constatarea şi totala convingere a academicianului B.P. Hasdeu, pe care o susţinuse în urmă cu mai mult de un secol, şi anume că acele „entităţi strălucitoare în invizibil” erau spirite umane evoluate, era într-adevăr corectă în ce priveşte categoria de „fiinţe nevăzute” surprinse fotografic prin aparatele sale. Dar acest fapt a putut fi demonstrat în mod cu totul convingător abia în deceniile recente, prin variatele înregistrări fotografice edificatoare obţinute la noi în ţară, precum şi în alte ţări de pe continente diferite.

Într-adevăr, oricine ar avea la dispoziţie mai multe asemenea fotografii tulburătoare – pentru a le analiza comparativ – sau ar viziona în cuprinsul cărţii menţionate mai sus principalele înregistrări documentare pe care le-am selectat ca probe ale afirmaţiilor respective (figurile 9, 10, 11, 12, 27, 29) ar ajunge la aceeaşi concluzie. Este, desigur, cu totul impresionant „să admirăm”, de exemplu, cum pe cerul oraşului canadian Montréal un grup de 23 de „forme strălucitoare” (care nu erau „obiecte” cu contururi tehnice) se aliniaseră ordonat – în vara anului 1973 – în mici grupuri de câte două şi trei „entităţi” echidistante, demonstrând o acţiune inteligentă hotărâtă în comun! Or, acele „forme” erau efectiv „fiinţe inteligente”, căci manifestau şi un proces vital: un laborator specializat din SUA a analizat tehnic documentul fotografic şi a constatat că toate corpurile lor „pulsau” ritmic! La fel de convingătoare sunt şi două fotografii „stranii” obţinute din invizibil de un fotograf care poza un cartier nou din oraşul francez Gennevilliers (imagini publicate în presa franceză): primul clişeu a surprins un şir de 16 „mici forme” rotunde radiind nevăzute în roşu, care s-au ordonat echidistant în „mod inteligent”, special pentru a fi fotografiate. Dar cel de-al doilea clişeu, expus la mai puţin de un minut, a înregistrat o amplificare şi mai spectaculoasă a demonstraţiei: şirul nevăzut al „globurilor roşii” era acum flancat pe ambele laturi de alte două şiruri invizibile – formate fiecare din câte 14 „mici forme”, radiind însă în alb – care au apărut brusc şi s-au ordonat de asemenea perfect la distanţe egale, pentru a-şi demonstra la rândul lor inteligenţa individuală şi de grup. Dar şi la noi în ţară a fost surprinsă fotografic cu ani în urmă o demonstraţie categorică a inteligenţei „fiinţelor globulare” care radiază strălucitor în invizibil. (Am reluat mai recent înregistrarea respectivă în figura 6 din cartea Uimitoarele fenomene din invizibil şi energiile benefice, editată la Editura Polirom în 2015.) Într-adevăr, în zona pădurii Hoia, la vest de oraşul Cluj-Napoca, în ianuarie 1976 a fost fotografiat un grup de 11 entităţi nevăzute care, radiind în alb-intens, s-au grăbit să se aşeze echidistant în trei şiruri verticale paralele! Această ordonare aeriană inteligentă diferită, hotărâtă de asemenea în comun de acele fiinţe strălucitoare nepercepute vizual, este, evident, la fel de sugestivă ca exemplele menţionate mai sus.

Aceste diferite manifestări ale inteligenţei unor necunoscute „fiinţe” care „vieţuiesc” în invizibil în variate zone ale Pământului au vrut mereu să ne demonstreze clar acelaşi fapt fundamental: realitatea existenţei lor şi a „convieţuirii” lor foarte apropiate cu omenirea întrupată! Toate aceste înregistrări remarcabile luate în ansamblu, împreună cu alte înregistrări similare reunite în materialul documentar pe care l-am acumulat din deceniile anterioare, par a evidenţia un fapt şi mai important: folosirea generalizată „la un moment dat” de fiinţele invizibile inteligente a ocaziilor de a fi fotografiate pentru difuzarea publică a existenţei şi a straniilor lor manifestări pare că s-ar fi „hotărât” la un nivel superior al „lumii invizibile a sufletelor”. Dintr-odată, s-au înmulţit în lume, aparent sporadic, persoanele care obţineau fotografii din invizibil, fără să ştie că aveau o asemenea capacitate; acestea rămâneau într-adevăr uimite de „ciudăţeniile” nevăzute şi neînţelese care „le stricau” pozele-amintire. Spre deosebire de veacurile anterioare, imensul salt în cunoaşterea ştiinţifică produs în secolul XX, completat discret cu acest straniu material documentar fotografic în continuă creştere, ar demonstra un fapt deosebit: omenirea terestră a intrat într-o altă etapă a evoluţiei sale – aceea a revelării unor mari adevăruri care se află la însăşi baza existenţei ei, dar care „au fost mereu ascunse”! Or, unul dintre aceste mari adevăruri, care de-acum înainte trebuie să devină cunoscut şi înţeles la nivel spiritual superior în întreaga lume, este chiar această „coexistenţă primordială” a „omenirii întrupate” cu „omenirea lumii nevăzute a sufletelor”, precum şi cu alte „lumi nevăzute” specifice planetei noastre!

Nu am mai inserat în lucrarea de faţă imaginile edificatoare menţionate mai sus, fiind prezentate în volume anterioare. Pentru cititorii acestei cărţi (care are o altă tematică) am redat totuşi o fotografie foarte sugestivă care a surprins manifestarea inteligentă a unui alt grup de „fiinţe radiante nevăzute”: acestea au gândit şi au hotărât telepatic în comun, foarte rapid, realizarea imediată a unei manifestări demonstrative şi mai complexe!

Ilustraţia 2. Pretutindeni, fiinţe globulare care au acelaşi nivel evolutiv (aceeaşi radiaţie) îşi demonstrează inteligenţa făcând „jocuri cu acelaşi program”, pentru a li se fotografia demonstraţia (Italia, Podere Marciano, 10.06.1977; foto: grupul CUN din Prato)

Imaginea este, evident, întru totul convingătoare. În vara anului 1977, grupului CUN de investigatori ai fenomenelor din invizibil din oraşul italian Prato i s-a oferit special pentru fotografiere acest „spectacol” original: şapte „entităţi invizibile” care aveau aceeaşi mică formă globulară şi aceeaşi radiaţie alb-strălucitoare, cu o discretă radiaţie roşie periferică – au executat ritmat şi extrem de rapid „modelul” unui „anumit joc aerian” conceput telepatic „în comun” şi executat simultan! Foarte interesantă şi această demonstraţie, care – la fel ca celelalte exemple – indică în plus şi un alt fapt important, specific lumii invizibile a sufletelor: asocierea în grupuri şi în acţiuni comune se face numai între fiinţele care au aceeaşi radiaţie (la nivel de culoare şi strălucire), deci aceeaşi frecvenţă vibratorie a energiei emise individual – fapt ce demonstrează acelaşi nivel de evoluţie şi acelaşi mod de a gândi! Este deci evident că asemenea manifestări impresionante arată clar şi categoric un aspect esenţial: explicaţiile fizice vehiculate la începutul celei de-a doua jumătăţi a secolului XX privind primele înregistrări fotografice, mai ciudate, dar cu manifestări mai simple ale unor prezenţe globulare neînţelese³, nu au avut la bază analize ştiinţifice comparative obiective ale unui material documentar fotografic numeros şi variat, care să fie relevant; drept urmare, ipotezele formulate atunci (fulgere globulare, plasmoizi electrostatici etc.) s-au dovedit eronate, iar prezumţiile respective au fost eliminate treptat din cunoaşterea publicului mai bine informat.

La noi în ţară, după straniile înregistrări ale academicianului B.P. Hasdeu – nepublicate şi rămase astfel necunoscute –, de-a lungul primelor şase decenii ale veacului trecut nu s-au mai înregistrat fotografic prezenţe locale ale „fiinţelor radiante invizibile”. Este însă întru totul posibil ca unele persoane să fi obţinut fotografii de acest fel, dar „stricarea” imaginilor realizată de neînţelesele „pete radiante” să fi condus la aruncarea lor. (Şi menţionez în mod special acest fapt, căci până şi în perioada actuală – din lipsă de informare – mulţi fotografi profesionişti şi amatori procedează în acest mod regretabil.) Astfel, o fotografie făcută în vara anului 1936 la Slănic-Moldova, care prezintă un grup de persoane căruia li se alăturase în mod inteligent şi o „fiinţă nevăzută” cu corp globular ce radia în alb-intens şi emitea în jur un halo difuz la fel de radiant, ar apărea ca un „cap de serie”: ar putea fi prima înregistrare de acest fel din secolul XX în România! În deceniile primei jumătăţi a veacului trecut, la noi s-au publicat doar câteva articole şi cărţi (traduceri, dar şi lucrările câtorva autori români), având în special rol de primă iniţiere spirituală, cu menţionări sau descrieri sintetice ale anumitor manifestări caracteristice „lumilor nevăzute coexistente”⁴. În conţinutul lor au fost prezentate însă foarte puţine imagini ale unor „fiinţe” din aceste lumi⁵, toate fiind realizate în alte ţări.

Ilustraţia 3. Probabil prima poză din secolul XX în ţara noastră a unui suflet alb nevăzut, care „a vrut” să fie fotografiat alături de grupul respectiv (Slănic-Moldova, vara 1936; colecţia autorului)

La începutul anilor ’70, la Cluj-Napoca a apărut discret un alt pionier român al fotografierilor din invizibil ale unor entităţi radiante stranii. Din relatările sale reieşea faptul că încă din ani anteriori obţinuse diferite înregistrări din nevăzut, care au rămas însă cu totul necunoscute, căci în acea perioadă un asemenea subiect era foarte „dificil” de abordat public. Aceasta cu atât mai mult cu cât făcuse imprudenţa de a le menţiona unor persoane şi un aspect „inacceptabil” la vremea respectivă: unele fotografii mai deosebite ar fi fost obţinute datorită unor stimuli momentani în subconştientul său, produşi de vibraţiile anumitor prezenţe pe care el nu le vedea, dar care parcă îl îndemnau să expună clişee „la întâmplare”.

Locuind pe atunci la Cluj-Napoca, în paralel cu activităţile profesionale, am fost totuşi antrenat într-o serie de acţiuni separate cu totul deosebite. În august 1968, tehnicianul Emil Barnea mi-a oferit spre analiză clişeele care au surprins coborârea deasupra pădurii Baciu a unui straniu OZN în apropierea „zonei active Hoia”⁶ (aflată în vestul oraşului) şi astfel am fost implicat direct în cercetarea scientizată a înregistrărilor⁷ respective. Demonstrând importanţa ştiinţifică a fotografiilor, printre alte activităţi am susţinut şi o serie de expuneri publice, asociate cu articole în presa locală. Astfel, după un timp am fost contactat de anonimul pionier, care dorea să-mi arate şi el „poze foarte ciudate”. Acesta era biologul Alexandru Sift, care lucra la un laborator local. De la început mi-a spus cu modestie că ar dori să găsească pe cineva care ar putea să-i explice fizic diferite „apariţii” şi fenomene pe care nu le vedea şi care apăreau pe o parte din clişeele fotografice expuse de el în diverse locuri din apropierea oraşului şi chiar din oraş. Într-adevăr, făcuse o adevărată pasiune din a fotografia în special într-o anumită zonă de la liziera pădurii Hoia şi din exteriorul acesteia, obţinând de-a lungul mai multor ani o întreagă colecţie de înregistrări documentare.

Am fost atras de noutatea fenomenelor fizice specificate de biolog şi a urmat o perioadă în care mă vizita săptămânal, explicându-mi condiţiile de fotografiere, precum şi unele percepţii neobişnuite în anumite cazuri; după discuţii, îmi oferea fotografiile respective pentru a le analiza şi, pe cât posibil, a le face cunoscute public – fiind convins de importanţa lor ştiinţifică. Astfel, am putut constata în paralel atât onestitatea sa, cât şi faptul că avea un psihic deosebit: pe de o parte, avea capacitatea de a obţine fotografii din invizibil (pe care nu o au decât unele persoane), iar pe de altă parte, era un hipersensibil care percepea un spectru mai larg de radiaţii decât domeniul perceput în mod normal de marea majoritate a oamenilor.

Cele mai multe dintre fotografiile sale erau înregistrări ale câtorva tipuri de „forme globulare” care radiau nevăzute în alb-strălucitor. Într-adevăr, noutatea fenomenelor fizice înregistrate de clişee era deosebită: acestea demonstrau că există structuri din anumite „materii invizibile” – necunoscute de ştiinţa modernă –, dar care emit radiaţii la fel de invizibile, însă suficient de intense pentru ca peliculele fotosensibile normale să le poată totuşi înregistra! Întrucât am prezentat în mai multe cărţi anterioare asemenea înregistrări documentare obţinute de biolog încă de la începutul anilor ’70, am selectat aici pentru ilustrare doar două imagini:

Ilustraţia 4. Un potent suflet globular ce radia în alb emitea periferic discrete firişoare de materii invizibile activate energetic (în pădurea Hoia, la vest de oraşul Cluj-Napoca, iulie 1974; foto: biolog Al. Sift)

Ilustraţia 5. Pe un alt versant apropiat lizierei pădurii Hoia, biologul a surprins o staţionare, cu o plecare bruscă, a unui suflet globular ce radia în alb-strălucitor (iulie 1974)

Intrigat de faptul că în special într-o anumită porţiune de la liziera pădurii Hoia erau obţinute de Al. Sift astfel de înregistrări ale unor „entităţi globulare” nevăzute, dar radiante, am dorit să cercetez mai întâi dacă în acea porţiune nu interveneau anumite energii telurice care să favorizeze apariţia unor asemenea „fenomene” necunoscute. În acest sens, am apelat la specialişti ai Institutului de Fizică Atomică (o secţie a Institutului Central de la Bucureşti), solicitându-le să vină cu aparate de identificare specifice. Deşi oficial am fost refuzat de conducere, după două zile câţiva fizicieni, care au adus şi aparatură foarte fină, m-au însoţit pe teren, însă cu titlu neoficial. I-am însoţit în acea zonă a pădurii Hoia şi am asistat la tot felul de măsurători şi fotografieri. Cu părere de rău, mi-au spus că nu au identificat nici un factor fizic deosebit care să genereze asemenea „forme radiante”. Totuşi, după două zile, mi-au oferit câteva dintre fotografiile făcute acolo, ale căror clişee înregistraseră, la rândul lor, din „nevăzut” stranii prezenţe ale unor „forme” rotunde, la fel de radiante în alb! Acele documente fotografice mi-au confirmat în mod cu totul obiectiv atât veridicitatea, cât şi importanţa ştiinţifică a înregistrărilor obţinute de biologul Al. Sift. Din păcate, când mi-a oferit fotografiile respective, fizicianul dr. Gh. Vasaru (devenit ulterior profesor universitar) mi-a spus că nu putea explica acele „fenomene” şi că regretă că nu se putea ocupa de elucidarea „originii” lor. Un detaliu mărit al uneia dintre „formele globulare radiante” fotografiate de fizicieni este întru totul convingător:

Ilustraţia 6. Una dintre entităţile globulare invizibile surprinse aproape de liziera pădurii Hoia de fizicianul dr. Gh. Vasaru; radiind albul-intens al potenţei energetice, aceasta activase în jur un norişor de materii invizibile, care au devenit şi ele radiante (14.07.1974)

În acelaşi an, 1974, „pionierul clujean” înregistrase din invizibil şi un alt fel de entităţi globulare alb-strălucitoare: corpul acestora radia în jur un ciudat halo ce apărea total întunecat în filmele alb-negru de atunci, halo care difuza în exteriorul lui mici efluvii şi aglomerări discrete din aceeaşi materie întunecată. (Am reluat unele exemple ale acestor prezenţe ciudate în ediţia III-a a cărţii Straniile inteligenţe invizibile, la figurile 17, 18, 19, 20, 21.) Contrastul derutant dintre radiaţia alb-strălucitoare a acelor entităţi constituite din materii invizibile necunoscute şi emanaţiile lor (cu efluvii) la fel de nevăzute, ce apăreau ca fiind negre în jurul lor, mi-a sugerat la vremea respectivă şi o ipoteză specifică incursiunilor într-un domeniu necunoscut: particulele necunoscute care compuneau halourile şi absorbeau lumina solară ar fi putut să se manifeste ca nişte „antifotoni” care anihilau fotonii luminii de zi. Abia după câteva decenii, când am început să primesc înregistrări din invizibil obţinute pe filme color, am constatat cât de importantă şi clarificatoare era redarea feluritelor radiaţii prin culorile lor specifice. Nu am mai putut clarifica însă problema halourilor întunecate din fotografiile lui Al. Sift, întrucât după un timp nu au mai fost obţinute înregistrări ale acelui „tip” de entităţi nevăzute care aveau halouri întunecate similare celor surprinse de biolog.

Totuşi, aceste prezenţe strălucitoare şi invizibile care se înconjurau cu un halo total întunecat i-au oferit pionierului Al. Sift ocazia unei fotografii foarte interesante şi foarte importante. Clişeul respectiv realizase şi la noi în ţară demonstraţia unui fapt fundamental, fotografia fiind una dintre primele înregistrări „doveditoare” din lume: „formele radiante în invizibil” fotografiate de el erau efectiv „fiinţe inteligente”! La începutul primăverii anului 1974, fotografiind cerul din curtea casei lui, a surprins fără să ştie o ciudată prezenţă nevăzută care staţiona discret la o înălţime nu prea mare; detaliul mărit e într-adevăr convingător: patru entităţi globulare alb-strălucitoare învăluite într-un ciudat halo întunecat s-au alipit ordonat în aşa fel încât să ofere în mod inteligent silueta cifrei „4”! Cât de sugestivă a fost realizarea „compoziţiei”, gândită în comun de acele entităţi ce radiau în albul unui nivel de evoluţie ridicat!

În anii ulteriori, parcă în urma unei neştiute hotărâri luate la un „nivel superior” al lumii „fiinţelor inteligente invizibile”, acest tip de demonstraţie a fost oferit spre fotografiere şi în alte ţări (Italia, Franţa), ba chiar cu manifestări tot mai complexe.

Ilustraţia 7. Demonstraţie întru totul sugestivă şi convingătoare: cele patru suflete globulare, asociate prin rezonanţa gândirii lor şi având aceeaşi radiaţie alb-intens, au redat inteligent cifra „4” (Cluj-Napoca, 10.03.1974; foto: biolog Al. Sift)

Dar la liziera pădurii Hoia biologului i s-au oferit clarificări şi mai şocante: „fiinţe globulare nevăzute”, aflate în locuri diferite, aproape de sol, printre crengile dese ale unor arbuşti, au făcut anumite eforturi deosebite: din materiile ceţoase ale propriilor corpuri rotunde, care radiau în alb, au redat în invizibil – dar putând fi fotografiate – chipul de om pe care l-au avut în viaţa întrupată! (Cf. figura 35 din cartea Straniile inteligenţe invizibile – ediţia a III-a.) Acele clişee au înregistrat efectiv suflete umane nevăzute, care doreau în mod special să fie fotografiate pentru a demonstra că nu au murit, că trăiesc în continuare în apropierea întrupaţilor, chiar şi fără trupul carnal!

Într-adevăr, cu ajutorul materialului documentar fotografic obţinut de Al. Sift, prin manifestările surprinse de clişee, majoritatea „fiinţelor globulare albe invizibile” au sugerat că sunt suflete ale oamenilor decedaţi, şi anume ale acelora care prin propria evoluţie au ajuns la nivelul de a radia în alb! Dar, cum am menţionat mai sus, în acei ani nu se putea afirma public o astfel de concluzie provocatoare. Abia după decenii a devenit posibilă o atare prezentare; am redat unele dintre înregistrările sale cele mai sugestive în cartea Uimitoarele fenomene din invizibil şi energiile benefice: un cap de om invizibil apărut printre pietre de pe sol (figura 20), surprins de un clişeu expus în iulie 1972, iar cu doi ani înainte – în iulie 1970 –, două clişee expuse în locuri diferite din apropierea lizierei pădurii au surprins mai întâi prezenţa semitransparentă a unei fantome umane (figura 21), iar mai apoi o fază aproape de final a tulburătoarei materializări a unui întreg trup uman (figura 22)!

În discuţii ulterioare, Al. Sift şi-a expus repetat dorinţa să fac cunoscute public înregistrările lui documentare ale fiinţelor din lumea nevăzută a sufletelor umane, crezând că anumite fotografii ar putea fi chiar şi ale unor fiinţe inteligente extraterestre. Constatând din cercetarea mai atentă a fotografiilor pe care mi le oferea treptat că acele înregistrări din invizibil aveau o reală valoare documentară pentru cercetarea ştiinţifică a fenomenelor de acest tip, am scris o serie de articole cu prezentarea celor mai sugestive imagini, pe care le-am publicat însă în alte ţări (vezi nota 6). Evident, s-a bucurat când i-am oferit copii ale articolelor ilustrate cu numeroase fotografii obţinute de el. Totuşi, după câţiva ani de la plecarea mea din Cluj-Napoca pentru a reveni la Iaşi, s-a ivit şi ocazia unei succinte publicări în ţară a câtorva poze: în cursul anului 1978 i-a acordat un interviu reporterului L. Timbus de la revista Flacăra (Bucureşti), însă acesta, pentru a putea publica fotografiile, le-a prezentat drept senzaţionale: în zona unde fusese fotografiat anterior „celebrul OZN de la Cluj”, biologul ar fi surprins „prezenţe extraterestre”! Evitându-se astfel orice referire la sufletele pământene invizibile, imaginile respective au fost de fapt primele fotografii din nevăzut obţinute în România care au fost publicate în acea perioadă în ţara noastră. Din păcate însă, articolul respectiv avea să-i fie fatal lui Al. Sift. Conducerea laboratorului i-a reproşat acordarea acelui interviu fără aprobare şi i-a schimbat locul de muncă, iar apoi l-a lăsat şomer; după câţiva ani avea să moară din pricina lipsurilor materiale. Totuşi, biologul Al. Sift, având un nivel ridicat al intuiţiei spirituale, care i-a întreţinut pasiunea cercetătorului convins de importanţa ştiinţifică, dar şi spirituală a descifrării tainelor invizibilului, a lăsat în urmă o frumoasă amintire; realizând şi oferind cunoaşterii publice o bogată colecţie de înregistrări unice cu reală valoare ştiinţifică, rămâne în ţara noastră pionierul modern al fotografierilor din invizibil. Într-adevăr, a fost printre primii care au obţinut şi au format o colecţie documentară privind aceste aspecte fundamentale ale vieţii pe planeta noastră, colecţie ce demonstrează obiectiv coexistenţa omenirii întrupate cu lumea invizibilă a sufletelor umane şi a altor fiinţe inteligente⁸, la fel de nevăzute. A reuşit să depăşească suferinţele materiale care l-au copleşit în partea finală a existenţei sale prin mulţumirea interioară a îndeplinirii unei „sarcini superioare”, ceea ce l-a făcut să-mi destăinuie într-o scrisoare din 30.07.1980 acest fapt, pe care l-a păstrat cu discreţie în intimitatea sufletului său:

Prin aceasta, am transmis un mare secret al lumii transcendentale, am comunicat secretul care să nu mai fie secret, întrucât omenirea este deja coaptă pentru a se apropia de lumea spiritelor – cu înţelepciune şi nu numai cu credinţă oarbă. În acest sens, am fost o poartă a cerului, prin mine devenind cunoscute intimităţi şi secrete ale lumii spiritelor…Eu cu asta deja, în linii mari, aş putea spune că am terminat misiunea mea. În orice caz, până acum a fost o misiune extrem de grea, dar cea mai frumoasă care poate să existe.

Note

1. Specialist în tehnica fotografică, dl C. Săvulescu a publicat în buletinul Fotografia, nr. 127/1979, Bucureşti, un articol ilustrat cu titlul „Neobişnuitele fotografii făcute de B.P. Hasdeu”. În acea perioadă neputând publica însă explicaţiile bătrânului academician, care era convins că a înregistrat prezenţe ale unor „spirite evoluate” care „au vrut să fie fotografiate”, a reamintit în arhivele Academiei Române existenţa numerosului set al valoroaselor înregistrări fotografice similare obţinute de acesta, invitându-i pe cercetători să studieze conţinutul lor documentar.

2. F. Gheorghiţă, Strania energie a gândirii, Editura Polirom, Iaşi, 2014.

3. J.L. Jakubovski, Trăsnetul îngenuncheat, Editura Ştiinţifică, Bucureşti, 1961.

4. S. Demetrescu, Din tainele vieţii şi ale universului, Editura Emet, Oradea, ediţia a IV-a, 2001.

5. N. Porsenna, Apariţii şi fantome materializate, Editura Cugetarea, Bucureşti, 1946.

6. Făcând o selecţie a celor mai reprezentative fotografii obţinute de biologul Al. Sift, pe care am completat-o cu câteva înregistrări obţinute personal, încă din 1975 am publicat în câteva reviste din Occident analize ilustrate ale unor „entităţi radiante invizibile” într-o anumită „zonă activă” de la marginea pădurii Hoia:

– în revista canadiană CUFOR: vol. 3, nr. 20/1975; vol. 3, nr. 23/1976; vol. 4, nr. 27/1977; vol. 4, nr. 31/1978;

– în revista engleză FSR, „Weird «flying globe» photographs in Romania”, vol. 22, nr. 1/1976;

– în revista franceză Lumières dans la nuit, nr. 155/mai 1976;

– (mai recent) în revista americană INFO Journal, „Enigmatic invisible globes”, nr. 75/1996.

La noi în ţară, am publicat înregistrări ale biologului în numeroase cărţi, începând cu Enigme în galaxie, în 1983, şi continuând cu seria de cărţi care a debutat în 1993 cu Straniile inteligenţe invizibile şi cu recentul volum Uimitoarele fenomene din invizibil şi energiile benefice din 2015; de asemenea, le-am prezentat şi în numerose articole, publicate în decenii anterioare în revistele Flacăra (Bucureşti) şi Cronica (Iaşi).

7. Tehnicianul Emil Barnea mi-a oferit clişeele originale care au surprins în august 1968 coborârea deasupra pădurii Baciu şi apoi plecarea straniului „Obiect Zburător Neidentificat”. Am prezentat an de an, încă din 1968, prin articole şi expuneri publice la noi în ţară şi apoi în străinătate, importanţa ştiinţifică a acelor documente fotografice. După ce revista engleză FSR, vol. 15, nr. 5/1969, mi-a publicat articolul ilustrat sub titlul „Flying Saucer over Cluj, Romania”, alte articole mi-au fost publicate de o revistă canadiană, apoi, în mod repetat, de două reviste franceze şi, mai târziu, de o revistă germană. Drept urmare, am fost invitat şi am expus imaginile şi aspectele scientizate ale complexei manifestări aeriene la două congrese internaţionale (Italia şi Spania). În ţară, pe lângă diferite articole din presă, am început prezentarea documentară prin cartea OZN – o problemă modernă (1973) şi am continuat-o în numeroase alte cărţi, cea mai recentă fiind Uimitoarele fenomene din invizibil şi energiile benefice (2015).

8. Biologul Al. Sift era convins că unele dintre clişeele expuse de el au surprins şi „fiinţe extraterestre” invizibile foarte evoluate, venite din spaţiu. Într-adevăr, o înregistrare de acest fel mi-a fost confirmată de trei persoane clarvăzătoare – în mod separat – în cazul unei fotografii cu totul deosebite: în interiorul unui restrâns halo radiind nevăzut în alb, dublat la exterior de un halo ovoid mult mai extins, care a apărut întunecat, se aflau o entitate globulară mai mare şi altele două mai mici, toate trei radiind în alb-strălucitor. Fiecare dintre persoanele respective mi-a confirmat aceeaşi percepţie stranie: ambele halouri erau un fel de „navă” imaterială a celor trei fiinţe venite din galaxie; intensa radiaţie a corpurilor lor era „foarte benefică” şi le sugera că scopul venirii pe Terra era să ajute omenirea să progreseze spiritual! Aceste percepţii similare m-au determinat să prezint în mod repetat tulburătoarea înregistrare documentară în cărţi şi articole, mai recent în ediţia a III-a a cărţii Straniile inteligenţe invizibile (Editura Polirom, 2014), la figura 13.