Béroul, Le Roman de Tristan

© 2014 by Editura POLIROM, pentru ediţia în limba română

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53, C.P. 15-728

ISBN ePub: 978-973-46-5184-9

ISBN PDF: 978-973-46-5185-6

ISBN print: 978-973-46-4882-5

Coperta: Radu Răileanu

Pe copertă: Regele Marc spionându‑i pe Tristan şi Isolda, manuscris francez, sec. XV

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

1

Cuvânt înainte

Temeritatea întreprinderii unei traduceri versificate a poemului lui Béroul după recomandări şi interdicţii enunţate şi repetate de filologi de-a lungul timpului, în intenţia de a nu deteriora forma şi conţinutul lucrării originale, nu este un caz de nesupunere la reguli ce se doreau a fi stabilite de multă vreme, prin convenţie, ci, dimpotrivă, o încercare de a omagia prin limba română minunata poveste scrisă de Béroul în secolul al XII-lea despre iubirea interzisă dintre Tristan şi Isolda. Un omagiu îi aduc şi toţi cei care abordează subiectul în muzică, literatură, pictură, în filme sau în benzi desenate, iar incriminarea lor ar echivala cu cea adusă jonglerului dintr-un fabliau din Evul Mediu, care, în dorinţa de a-şi exprima credinţa, respectul şi admiraţia faţă de Sfânta Fecioară, dă un spectacol după priceperea sa în biserică, în faţa statuii acesteia, profanând, după părerea unui cleric, lăcaşul sfânt. (1)

Dacă va exista vreo acuzaţie de rebeliune faţă de ordinea ştiinţifică, va trebui să o împart cu profesorul Alexander Baumgarten, filosof şi filolog de la Universitatea „Babeş-Bolyai” de la Cluj, care mi-a activat o tentaţie latentă, şi să invoc în apărare un precedent creat în 2008: traducerea versiunii lui Gottfried von Strassburg din Tristan und Isold de la începutul secolului al XIII-lea, de către Louis Gravigny, din limba germană literară medievală în limba franceză în versuri cu asonanţe.

Lucrarea de faţă prezintă traducerea poemului despre Tristan al lui Béroul, aşa cum este redat după corecturi aplicate transcrierii manuscrisului 2171 din Biblioteca Naţională Franceză, reprodus în Tristan et Iseut, Les poèmes français, La saga norroise, Lettres Gothiques, Collection dirigée par Michel Zink, Textes originaux et intégraux présentés, traduits et commentés par Daniel Lacroix et Philippe Walter, Le Livre de Poche, Paris, 2010. Pentru compararea traducerii în proză, în limba franceză actuală, foarte utilă a fost şi versiunea lui Daniel Poirion la Béroul, Tristan et Iseut, Edition de Daniel Poirion, Préface de Christiane Marchello-Nizia, Gallimard, Paris, 2000.

Importante instrumente pentru stabilirea semnificaţiei termenilor arhaici au fost Glossaire du Roman de Tristan par Béroul, Ernest Muret, 1903 şi Le Dictionnaire de l’ancien français, de Algirdas Julien Greimas, Larousse, 2012. Întreaga bibliografie a completat informaţia generală.

Manuscrisul şi primele ediţii ale textului lui Béroul

În Introducerea ediţiei din 1903 a poemului lui Béroul, în volumul intitulat Le Roman de Tristan par Béroul et un Anonyme, Poème du XII-e Siècle, capitolul I, Le Manuscrit, Ernest Muret scrie: „Poemul pe care îl publicăm, după H. Von der Hagen (2) şi Fr. Michel (3), este păstrat în manuscrisul 2171 din fondul francez al Bibliotecii Naţionale, odinioară cotat 7989, cu numărul 759 din fostul fond Baluze”. (4)

În fişa documentului din Biblioteca Naţională figurează elemente descriptive care se regăsesc cu mai multe detalii în Introducerea lui Ernest Muret: „Acest volum... este compus din 32 de file de pergament numerotate. Fiecare pagină are două coloane şi fiecare coloană are treizeci şi cinci, uneori treizeci şi şase de versuri. Scrisul primelor două file este pe alocuri atât de deteriorat sau şters din pricina umidităţii, încât e greu de citit, uneori chiar imposibil. Începutul şi sfârşitul poemului s-au pierdut. S-ar părea că această copie este de la jumătatea secolului al XIII-lea. Scrisul este mărunt şi neclar. În multe locuri este greu să-ţi dai seama dacă ai de-a face cu n sau ii, cu c sau t şi doar din sens se înţelege cum trebuie citit. Aproape întotdeauna, la sfârşitul unei silabe sau al unui cuvânt, m este înlocuit cu n şi această scriere a fost generalizată şi în cazul prescurtărilor... Scrierea nu distinge între consoanele simple şi cele duble, cu toate că aceasta corespunde unor diferenţe de pronunţie sensibile în rime.

Fragmentul a fost copiat extrem de neglijent. În mai multe rânduri, constatăm că lipsesc unul, două sau mai multe versuri; tot aşa, prin repetarea finalului unui vers, pierdem ultimele silabe ale versului precedent sau ale celui următor. În numeroase pasaje, textul este atât de deteriorat, încât e greu de găsit un înţeles satisfăcător.” (t. n.) (5)

În afara dificultăţii descifrării documentului, la jumătatea poemului, conţinutul este afectat prin modificarea bruscă a unor elemente ale naraţiunii, astfel încât s-a pus ipoteza intervenţiei unui alt poet, anonim, cu toate că discursul nu trăda un alt tip de gândire.

După ani de cercetări şi corecturi apte să stabilească ortografia şi sensul cuvintelor în context, documentul a fost tipărit sub titlul Béroul, Le Roman de Tristan, Poème du XII-e Siècle, editor E. Muret, Champion, Paris, 1913. Lucrarea, în a cărei copie unică orice greşeală, în absenţa originalului, putea să fie imputată copistului, era atribuită în mod convenţional unui singur autor, Béroul, despre care nu existau referinţe biografice. Au urmat trei ediţii revăzute în 1922, în 1928 şi în 1947.

În cursul timpului, numeroşi filologi şi-au adus contribuţia la stabilirea textului într-o formă inteligibilă, dar, chiar şi astăzi, documentul acesta, din care ne-a parvenit un fragment de 4.485 de versuri octosilabice, împerecheate, oferă cercetării un filon consistent, încărcat de interogaţii şi ipoteze.

Aceeaşi poveste, alte versiuni

Béroul, în care Jean Frappier vedea un simplu jongler (6), nu este singurul care istoriseşte despre nemaipomenita iubire dintre cavalerul Tristan şi regina Isolda. Din ultimele decenii ale secolului al XII-lea, ne-a parvenit versiunea lui Eilhart von Oberg, un poem de 9.524 de versuri, considerat de G. Schoepperle şi M. Delbouille ca cel dintâi martor fidel şi complet al unui prim poem pierdut. (7) Acest document urmăreşte îndeaproape sau chiar traduce textul lui Béroul până la versul 2765 şi conţine, în plus faţă de acesta, partea de la începutul poemului, care furnizează elementele biografiei lui Tristan până la întâlnirea cu Isolda, la fântâna din grădină (versul 1 din textul lui Béroul), fiind un reper pentru reconstituirea versurilor absente din partea de la începutul manuscrisului, la care Béroul face de mai multe ori referire.

Aceeaşi poveste despre Tristan poate fi regăsită în fragmente, în mai multe versiuni, a căror structură urmează în linii generale o schemă comună a acţiunii ce se îndreaptă către finalul tragic, dar ele diferă prin modul de abordare, caracteristic temperamentului şi culturii fiecărui autor, prin stil, prin detalii şi prin personajele complementare a căror intervenţie şi evoluţie face să avanseze acţiunea, dar, mai ales, prin spiritul gândirii estetice care le-a generat.

Există un acord unanim asupra originii celte a sursei care a constituit cadrul poveştii arhetipale. Din aceasta derivă scrierea lui Béroul, cea a lui Eilhart, un poem tristanian episodic, La Folie Tristan de la Berna (Berne, Burgerbibliothek, ms. 354, ff. 151rb-156rb N; Cambridge, Fitzwilliam Museum, ms. 302, fo 100rb – fragment –.) de 584 de versuri, în care este relatat episodul apariţiei lui Tristan deghizat în nebun la curtea lui Marc, cu scopul de a o întâlni pe Isolda, şi Tristan în proză din secolul al XIII-lea.

Cu toate că diferă din punctul de vedere al stilului, al conţinutului şi al personajelor, aceste lucrări sunt reunite prin caracterul arhaic al legendelor despre Tristan în aşa-numita versiune comună.

Tot din secolul al XII-lea ne-au parvenit mai multe fragmente disparate şi lacunare, care însumează 3.298 de versuri, dintr-un poem care ar fi conţinut probabil circa 19.000 de versuri scris de Thomas pe aceeaşi temă a iubirii dintre Tristan şi Isolda. Două dintre manuscrise, Sneyd 1 (Oxford, Bodleian Library, French d 16 f 4a-10d), Sneyd 2 (Oxford Bodleian Library, French d 16, fo 17a şi b) cu 888 de versuri şi manuscrisul Douce (Oxford Bodleian Library d 6, fo 1-12) cu 1.818 versuri, se află în Biblioteca Bodleiană de la Oxford. Un manuscris a ars în incendiul din anul 1870 de la Biblioteca din Strasbourg (transcris de Fr. Michel). Un alt manuscris, din Biblioteca din Torino (Acc. Delle Scienze ms. Mazzo 812/VIII/C [a se vedea L. Fontanella in Pluteus 6-7 (1988-1989), 393-427]), s-a pierdut, păstrându-se însă o copie. Ultimul document descoperit, fragmentul Carlisle (Cumbria Record Office Holm Cultram Cartulary fo 1 şi 286) (8), conţine 153 de versuri.

Dacă Béroul urmează linia folclorului celtic, Thomas încearcă să se desprindă de tradiţie abordând noile mijloace şi metode literare la modă în literatura curtenească, impregnată de elemente preluate din poezia trubadurilor, cu un stil rafinat, în care tropii sunt purtători de imagini şi simboluri cu sens nerostit, pe care se presupune că le cunoscuse în mediul curţilor Plantageneţilor, în Marea Britanie.

Există două documente-reper pentru stabilirea desfăşurării acţiunii şi a imaginii generale din lucrarea lui Thomas: cel dintâi îi aparţine lui Gottfried von Strassburg: o transpunere în limba germană din care s-au păstrat aproximativ 20.000 din cele probabil 30.000 de versuri, în unsprezece manuscrise complete şi şaisprezece fragmente de texte, de la începutul secolului al XIII-lea; cel de-al doilea document datează din anul 1226: Saga scandinavă, Tristrams saga ok Ísőndar. Este o traducere, dar mai ales o transpunere şi o adaptare în limba nordică occidentală (vechea limbă comună în acea vreme a Norvegiei şi a Islandei) a Romanului despre Tristan al lui Thomas, realizată de către călugărul Robert, la cererea regelui Norvegiei, Haakon al V-lea, care dorea să dea regatului său un impuls cultural şi o strălucire după modelul regatului Plantageneţilor. Nu sunt cunoscuţi alţi traducători în afara acestui călugăr, care pare să se regăsească în numele abatelui Robert în Elis Saga. Cum, la vremea aceea, numele Robert nu era des întâlnit în Norvegia, s-ar putea presupune că ar fi venit din Anglia. Saga scandinavă ne-a parvenit sub forma a trei manuscrise pe suport de hârtie, din secolele al XVII-lea şi al XVIII-lea. (9) În aceeaşi linie estetică curtenească a lucrării lui Thomas se mai înscrie şi Folie Tristan de la Oxford, care conţine 998 de versuri (Bodleian Library, Douce d 6, ff. 12d-19a).

Încă două manuscrise: Harley 978, fo 171v ob-172v ob (H: ms. de base) de la British Museum din Londra, de la mijlocul secolului al XIII-lea, şi Nouvelles acquisitions françaises 1104, fo 32b-33a (S) de la Bibliothèque Nationale de France, cu un episod de aproximativ o sută douăzeci de versuri, de la sfârşitul secolului al XIII-lea, cu Lai du Chevrefeuille (Cântecul caprifoliului) de Marie de France, în care Tristan şi Isolda sunt împreună într-o întâlnire tainică, de dragoste, în pădure, se adaugă listei poemelor despre Tristan. (10)

Nu poate fi omis poemul Donnei des amants (Discuţia îndrăgostiţilor), din secolul al XIII-lea, în care se regăseşte într-un pasaj izolat un poem cunoscut sub numele Tristan rossignol, piesă unică, în manuscrisul 3713 din biblioteca Cologny-Geneva, Fundaţia Martin Bodmer, Cod. Bodmer 82, ff. 17a-24d, într-o copie de la sfârşitul secolului al XIII-lea sau de la începutul secolului al XIV-lea. (11)

În acelaşi secol cu Béroul şi Thomas, Chrétien de Troyes afirmă în romanul Cligès, considerat de critică un anti-Tristan, că şi el ar fi scris „du roi Marc et d’Iseut la Blonde” (12), dar manuscrisul s-a pierdut, după cum şi cel al lui La Chèvre.

Modelul urmat în lucrările despre Tristan scrise de Thomas, Gottfried, fratele Robert, Marie de France (Cântecul caprifoliului), precum şi cel din Discuţia îndrăgostiţilor aparţin versiunii curteneşti, „courtoise”, marcată de o accepţie complex elaborată a esteticii iubirii, după exemplul literaturii erotice trubadureşti.

Scrieri mai vechi şi mai noi despre Tristan şi Isolda

Povestea despre Tristan s-a aflat în centrul interesului publicului vreme îndelungată.

În pragul secolului al XIII-lea, Ulrich von Zatzikhoven, identificat cu un cleric, Uolricus Cecinchoven, din cantonul Thurgau, scrie în versuri povestea Lanzelet, în care Tristan este un cavaler de la curtea lui Arthur.

Cam din aceeaşi perioadă datează şi povestea în versuri octosilabice a lui Renaut de Beaujeu, Le Bel Inconnu, în care Tristan apare în turnir alături de cavaleri de la curtea regelui Arthur.

Din deceniul al IV-lea al secolului al XIII-lea ne-a parvenit Tristan în proză, în versiune completă, atribuită la început, cu mari rezerve, lui Luce de Gat şi lui Hélie de Boron (13) şi care amestecă aventurile lui Tristan cu cele ale lui Lancelot şi ale altor cavaleri ai Mesei Rotunde. Povestea conţine, pe lângă legenda despre Tristan, numeroase interpolări şi compilaţii, care nu au legătură cu aceasta. Faptul că au rămas peste 80 de manuscrise sau fragmente de manuscrise din lucrare denotă că a fost apreciată la timpul său. Din ea s-au inspirat autorii versiunilor italiene, dintre care cea mai cunoscută este Tavola Ritonda, scrisă după 1325. Renaşterea a deplasat centrul de interes al publicului către alte forme literare.

La sfârşitul secolului al XIII-lea şi începutul secolului al XIV-lea, circulă în Anglia poemul intitulat Sir Tristrem, care va fi cel dintâi text tristanian editat în forma originală în anul 1804, de Walter Scott.

În secolul al XV-lea, Thomas Malory îşi găseşte în această lucrare o sursă de inspiraţie pentru Le Mort d’Arthur.

La cererea regelui Francisc I, Pierre Sala scrie un roman despre Tristan, între anii 1525-1529.

În 1554, apare Le Nouveau Tristan de Jean Maugier, dar amatorii de literatură nu se mai dau în vânt după Tristan. Romanul, în forma prezentată, a devenit desuet, se simte deja aerul Renaşterii şi Joachim du Bellay scrie în Défense et illustration de la langue française că poveşti ca acestea sunt bune doar ca să ai ce să discuţi cu domnişoarele.

În secolul al XIX-lea, în anul 1823, în Germania se manifestă preocuparea de a oferi publicului scrierile lui Gottfried von Strassburg, de a căror editare se ocupă Fr. H. von der Hagen. Textul lui Gottfried von Strassburg este tradus în limba germană modernă de Herman Kurz în 1844 şi lucrarea va constitui pentru Richard Wagner sursa de inspiraţie a operei Tristan und Isolde, reprezentată pentru prima dată la München, în 1865. În aceeaşi perioadă, Francisque Michel, filolog şi medievist francez, publică laolaltă textele engleze şi normande Tristan, recueil de ce qui reste des poèmes relatifs à ses aventures, Paris, Techener, 1835-1839, iar în 1900, Ernest Muret pregăteşte tipărirea manuscrisului lui Béroul cu Le Roman de Tristan, apărut în 1903. Această lucrare constituie punctul de plecare al lucrării lui Joseph Bedier, care, în zorii secolului XX, oferea cititorilor un text compozit, ce coagula conţinutul mai multor documente medievale transpuse în limba franceză modernă, despre spectaculoasa şi tragica evoluţie a iubirii dintre cavalerul Tristan şi frumoasa Isolda, soţia regelui Marc din Cornwall. Lucrarea lui Bedier a reprezentat un eveniment cu ecou prelung. Impecabila estetică a scrierii a determinat critica să emită în unanimitate opinia că perfecţiunea stilistică a povestirii în proză nu ar putea niciodată să fie atinsă prin nicio altă încercare de traducere în versuri, care ar fi îngreunată de obligaţia respectării regulilor prozodice. După mulţi ani de linişte reverenţioasă, când doar glasul exegeţilor se făcea auzit pe fondul muzical al operei Tristan und Isolde de Richard Wagner, după înţelegerea, corectarea, republicarea şi îndelunga comentare a textelor scriitorilor medievali referitoare la acest subiect, autori îndrăzneţi, dar prea slabi pentru a rezista tentaţiei şi provocării subiectului, au început să-l asalteze.

Mai întâi, s-au manifestat muzicienii, convinşi de faptul că mai greu pot fi opuse critici abstracţiei artei lor, chiar direcţionată tematic. Menţionăm numele unor compozitori care au celebrat în lucrările lor marea iubire dintre Tristan şi Isolda. Cel dintâi, din 1865, este Richard Wagner deja amintit. Urmează: Karol Szymanowski, piesele pentru pian intitulate Măşti (1915-1916), între care, Tantris le bouffon; Frank Martin, opera Le Vin herbé (1938-1941); Christian Vander, cu albumul Ẁurdah Ïtah din repertoriul grupului rock progresiv Magma, Tristan et Iseur, muzica originală a filmului Tristan şi Isolda din 1974; Joël Cohen, Tristan et Iseult: une légende du Moyen Age en musique et en poésie, enregistré en 1987 ŕ Boston, Church of the Convent; Bruno Giner, muzică de scenă pentru La Chambre aux images, inspirat din manuscrisul lui Thomas, 2003; Jean-Louis Murat, albumul Tristan, 2008.

Scriitorilor le-a trebuit peste jumătate de secol pentru a se încumeta să apară în public cu propriile lor producţii referitoare la acest subiect, şi au făcut-o numai după ce, dezmeticiţi din admiraţia faţă de Joseph Bedier, comentatorii au început să îndrăznească să acuze frumuseţea compoziţiei şi a stilului literar, în faţa căreia toţi amuţiseră mai înainte, de subversiune a realităţii obiective a conţinutului manuscriselor medievale: cosmetizare exagerată, eufemizare până la ştergerea totală a sensului termenilor, ceea ce duce la derutarea cititorilor care ajung să confunde ceea ce trebuia să fie spus cu ceea ce este spus.

Operele lor nu s-au dovedit nicidecum mai fidele, dar fiecare şi-a explicat intenţia de a pune în evidenţă câte ceva din ceea ce i s-ar fi părut semnificativ şi important în povestea de la care a pornit. Adunând laolaltă întreaga literatură construită pe eşafodajul legendei despre Tristan şi Isolda, s-a ajuns la concluzia pluralităţii înţelesului lecturii: beletristica venea în întâmpinarea exegezei.

Nume de scriitori (traducători şi adaptatori) inspiraţi de legenda despre Tristan şi Isolda şi titlurile cărţilor lor:

André Mary, Tristan et Iseut, Gallimard, 1941; Robert Bossuat, Tristan et Iseut, conte du XII-e sičcle, Paris, Hatier, 1951; Daniel Grojnowski, Le roman de Tristan et Iseut, Rencontre, Lausanne, 1971, traducere în octosilabe fără rimă; René Louis, Tristan et Iseut, Librairie générale Française, 1972; Michel Cazenave (Adaptation de), Le Mythe de Tristan et Iseut, Albin Michel, 1985; Xavier Josset, Frédéric Bihel, La quête de la fille aux cheveux d’or, Editions du Lombard, coll. „Histoires et légendes”, Bruxelles, 1991; Yann Brekilien, Iseult et Tristan, Monaco, Editions du Rocher, 2001; Jacques Chocheyras, Le Roman de Tristan et Iseut la Blonde, Cristel, Saint-Malo, 2002; David Chauvel, Jérôme Lereculey, Arthur, une épopée celtique, Tome 5, Drystan et Esyllt, Editions Delcourt, coll. „Conquistador”, Paris, 2002; Thierry Jigourel, Merlin, Tristan, Is et autres contes brittoniques, Jean Picoullec, Paris, 2005; Jacques Lardoux, Le Roman de Tristan, Editions La Part Commune, 2008; Louis Gravigny, prima traducere din limba germană literară medievală în versuri cu asonanţe a romanului despre Tristan în versiunea lui Gottfried von Strassburg, Tristan, Göppingen, Kümmerle Verlag, 2008; Gérard Cartier, Tristan, volum de poezii inspirate din toate sursele medievale, Obsidiane, 2010; nu poate fi omisă frumoasa traducere în limba română, în proză, a Margaretei Gyurcsik, din fragmentele principalelor lucrări despre Tristan şi Isolda din secolul al XII-lea, Tristan şi Isolda, Editura Hestia, Timişoara [f. a.].

* * *

Scrierea de faţă conţine poemul lui Béroul tradus în limba română, într-o formă a cărei fidelitate reprezintă măsura în care traducătoarea a reuşit să-şi potrivească pasul cu pasul autorului şi să calce pe urmele lui. Pe parcursul a 4.485 de versuri, drumul nu a fost lin. Dificultăţi s-au ivit de pretutindeni, entuziasme, capcane, tentaţii nepermise. Itinerarul nu a putut fi parcurs decât cu bună-credinţă şi respect.

În linii generale, caracteristicile prozodiei originale sunt păstrate, octosilabul este preponderent, dar, uneori, metrica recurge la eneasilab, cu un final de vers neaccentuat, aşa încât efectul celei de a opta silabe accentuate se menţine.

Vocabularul folosit aparţine limbii române actuale, presărată pe alocuri, pentru redarea culorilor atât de vii ale poemului lui Béroul, cu arhaisme comprehensibile sau explicate în note.

În marea majoritate a situaţiilor, versurile din limba română sunt în corespondenţă echivalentă cu cele din limba franceză. Fiecare vers a fost numerotat, astfel încât textul poate fi urmărit mai uşor în ambele limbi.

Cea de a doua parte a lucrării are o vocaţie didactică.

Pentru înţelegerea simultană a problematicii complexe a textului sunt necesare explicaţii de ordin filologic, lingvistic, istoric, social, etic. Capitolul Note şi Comentarii conţine clarificări ale elementelor din text marcate cu asterisc. Aici se pot afla amănunte asupra împrejurărilor la care se face aluzie, dar care lipsesc din partea lizibilă a documentului care conţine copia poemului lui Béroul. Aici sunt puse în evidenţă şi comentate diferenţele dintre traducerile în proză în limba franceză actuală realizate de autori diferiţi, aici sunt clarificaţi termeni sau construcţii ale limbii romane din secolul al XII-lea, care urma să devină curând limba franceză, şi tot aici sunt explicate acele lucruri şi fapte pe care cititorul de astăzi nu le întâlneşte în mod obişnuit.

Capitolul intitulat Uimitorul secol al XII-lea punctează câteva repere istorice şi aminteşte acele posibile şi atât de surprinzătoare întâlniri, contaminări şi împrumuturi culturale care concură la realizarea unor spectaculoase modificări în mentalul epocii, reflectate în literatura curtenească, prin care femeia, dintr-o prezenţă socială abia observată în literatură, ajunge să ocupe un loc important, pe care bărbaţii nu se sfiesc să îl recunoască.

În Glose sunt aduse lămuriri asupra autorului, asupra personajelor principale, asupra unor elemente importante pentru înţelegerea corectă a textului, asupra toponimelor şi asupra anumitor termeni utilizaţi în secolul al XII-lea.

Romanul despre Tristan al lui Béroul este primul document literar fondator al conceptului iubirii dintre un bărbat şi o femeie înregistrat de antropologia europeană. Tot ce s-a scris ulterior despre iubire nu face decât să repete în diverse variaţii de nuanţe, registre şi tonalităţi aceeaşi temă, asupra căreia s-a spus deja totul în prima jumătate a secolului al XII-lea.

Note

1. Critica vigilentă sancţionează cu asprime imperfecţiunile traducerilor. A se vedea articolul lui Pierre Gallais intitulat „Béroul: Le roman de Tristan et Yseut, trad. Daniel Grojnowski”, Cahiers de civilisation médiévale, 1972, vol. 15, no. 58, pp. 157-158. Sursă Internet: http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ccmed_0007-9731_1972_num_15_58_1914_t1_0157_0000_2#

2. În al II-lea tom al ediţiei sale cu Gottfried von Strassburg, Breslau, 1823. A se vedea: Béroul, Manuscrits, Editions modernes et intégrales, Gottfrieds von Strassburg Werke, aus den beßten Handschriften mit Einleitung und Wörterbuch herausgegeben durch Friedr. Heinr. von der Hagen, Breslau, Max, 1823, 2 t., xiv + 321 et 462 p., aici t. 2, pp. 241-303. [IA] Sursă Internet: http://www.arlima.net/ad/beroul.html, mai precis: http://books.google.ro/books?id=I4QoAQAAIAAJ&printsec=frontcover&dq=inauthor:%22Friedrich+Heinrich+von+der+Hagen%22&hl=en&sa=X&ei=CtFVPfqE4S4OtnFgNgF&ved=0CCgQuwUwAA#v=onepage&q&f=false, menţionat în Robert Bossuat, Manuel Bibliographique de la Littérature Française du Moyen Age, suivi des suppléments de 1949-1953 et 1954-1960 avec le concours de Jacques Monfrin, Slatkine Reprints, Genève-Paris, 1986, Chapitre II, Les Légendes Epiques, p. 154, Le Tristan de Béroul et la version commune. Sursă Internet: http://books.google.ro/books?id=we-PNknpF6AC&pg=PR5&lpg=PR5&dq=Robert+Bossuat,+Manuel+Bibliographique+de+la+Litt%C3%A9rature+Fran%C3%A7aise+du+Moyen+Age,&source=bl&ots=wlig2hZaNk&sig=1BKl1asCCU2nUNFoAbG_cVKJeZQ&hl=en&sa=X&ei=qmEpVLDWF6bXyQOc3ICwAQ&ved=0CEAQ6AEwBQ#v=onepage&q&f=false

3. The Poetical Romances of Tristan in French, in Anglo-Norman and in Greek Composed in the XII and XIII Centuries, Edited by Francisque Michel, London, Pickering; Tristan. Recueil de ce qui reste des poëmes relatifs à ses aventures composés en françois, en anglo-normand et en grec dans les XII et XIII siècles, par Francisque Michel; Londres, Pickering; Paris, Techener, t. 1 et 2, 1835, [v] + cxxiv + 241, [ii] + 323; t. 3, 1839, xxx + 97 p., aici t. 1, pp. 1-212. [Hath] [IA: t. 1, t. 2, t. 3] Sursă Internet: http://www.arlima.net/ad/beroul.html

  Poemul lui Béroul ocupă paginile 1-212 din t. I; notele privitoare la conţinut şi Glosarul se află la paginile 161-192, 227-266, 311-317 şi 318-320 din t. II. Sursă Internet: http://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=mdp.39015053578616;view=1up;seq=11)

4. Sursă Internet: https://archive.org/details/leromandetristan00bruoft

5. Le Roman de Tristan par Béroul et un Anonyme, Poème du XII-e siècle, publié par Ernest Muret, Paris, Librairie de Firmin Didot et C-ie, rue Jacob, 56, MDCCCCIII, Publication proposée à la Société le 20 mai 1900. Approuvée par le Conseil dans sa séance du 5 décembre 1900, sur le rapport d’une Commission composée de MM. J. Bédier, G. Paris et A. Thomas. Commissaire responsable: M. G. Paris. A partir de la page 143: M. J. Bédier. Introduction par Ernest Muret. Sursă Internet: idem

6. Jean Frappier, „Structure et sens du Tristan: version commune, version courtoise”, Cahiers de civilisation médievale, 1963, vol. 6, p. 258.

7. Eilhart nu a tradus în sensul modern al verbului, ci a rescris povestea urmărind mai multe surse. Sursa de bază este cea oferită de scrierea lui Béroul. Danielle Buschinger arată că acest procedeu de rescriere se întâlneşte frecvent la traducătorii germani, adaptatori ai romanelor curteneşti din limba franceză. În pasajele în care Eilhart se îndepărtează de sursele franceze, textul său încetează de a reprezenta acel „prim roman” despre Tristan la care s-a făcut adesea referire, cu toate că el nu a constituit niciodată un document real. (Emanuelle Baumgartner, Tristan et Iseut, Paris, PUF, 1987, p. 10)

8. Ultimul fragment descoperit, Manuscrisul Carlisle Cumbria Record Office, Holm Cultram Cartulary f 1 et 286 (M. Benskin, T. Hunt şi I. Short, „Un nouveau fragment du Tristan de Thomas”, Romania 113 [1992-1995], pp. 289-319), singurul rămas din primele 7.000 de versuri din textul original, păstrează scena în care Tristan şi Isolda sunt uimiţi de sentimentul care îi cuprinde după ce au băut împreună filtrul de dragoste, în Tristan et Iseut, Les poèmes français, la saga norroise, ed. cit., Thomas, Le Roman de Tristan, nota 1, p. 331.

9. Traducerea Romanului lui Thomas face parte dintr-o campanie culturală iniţiată de regele Haakon al V-lea, în cadrul căreia au fost traduse şi Cântecele compuse de Marie de France, Yvain şi Povestea Graalului scrise de Chrétien de Troyes şi numeroase cântece de gesta, în mare parte pierdute. (Tristan et Iseut, Les poèmes français, la saga norroise, ed. cit., La Saga de Tristan et Yseut, Introduction par Daniel Lacroix, pp. 485-486.)

10. Tristan et Iseut, Les poèmes français, la saga norroise, ed. cit., p. 12.

11. idem.

12. Chrétien de Troyes scrie la începutul romanului Cligès, vv. 1-8:

  Cil qui fist Erec et Enide,

  Et les Comandemanz Ovide,

  Et l’Art d’Amors an romanz mist,

  Et le Mors de l’Espaule fist,

  Del roi Marc et d’Iseut la blonde,

  Et de la Hupe et de l’Aronde

  Et del Rossignol la Muance,

  Un nouvel conte recommance.

  (Kristian von Troyes, Cligès, Herausgegeben von Wendelin Foerster, Halle [Saale], Verlag von Max Niemeyer, 1921). Sursă Internet: https://archive.org/stream/cligschr00chrt/cligschr00chrt_djvu.txt

13. Se consideră că autorul Romanului despre Tristan în proză este Luce de Gat, care se şi numeşte pe sine „auteur du Grand livre latin” –Dana Florean, „Le prologue du Roman de Tristan en prose. Luce del Gat – traducteur et auteur”, ARCHES, Revue Internationale des Sciences Humaines, éditée par l’Association Roumaine des Chercheurs Francophones en Sciences Humaines www.arches.ro, Tome, 5, 2003, Modèles concurrents de l’individu dans la pensée moderne. Adresa Internet: http://www.arches.ro/revue/no05/arches05.htm, pentru articol: http://www.arches.ro/revue/no05/no5art03.htm

  Numele lui Hélie de Boron, care afirmă că este nepotul lui Robert de Boron, apare în epilog. El declară că a continuat lucrarea lui Luce de Gat după un original în limba latină.

  Cu toată nota de autenticitate susţinută de faptul că cei doi care se declară autori îşi spun pe nume fiecare, afirmaţiile lor au fost puse sub semnul unor mari rezerve de către specialişti.

3

Béroul

Romanul despre Tristan

•

Le roman de Tristan

1     ............................................*

2     Să nu se-observe chiar nimic.*

3     Venind, iubitul şi-a zărit

4     Şi ascultaţi cum i-a vorbit

5     Ea-ntâi: „Tristan, pre Cel de Sus,*

6     Îţi faci păcat că m-ai adus,

7     Să ne-ntâlnim în ceas de noapte!”

8     Şi se făcea că plânge-n şoapte.

9     ....................................deloc

10     .................nicicând, în viaţă,

11     .........................astă-ntâlnire

12     ...............................spada sa

13     .............................................

14     .............................................

15     (Cum)...................................

16     Pre Domnu-a toate ziditor,

17     Mi-e greu, Tristan, să-ţi spun aşa,

18     Dar nu-mi mai cere-n viaţa ta

19     Să vin, că nu-i nici de gândit!

20     În mintea rigăi, m-am smintit

21     Şi-ţi port iubire vinovată.

22     Chezaş mi-e Domnul şi deodată

23     Să mă trăsnească, de vreo oară,

24     Afar’ de cui m-avu fecioară,

25     Iubirea altuia mi-am dat!*

26     Procleţii din acest regat,

27     În care tu doar ai sărit

28     Şi pe Morholt l-ai nimicit,*

29     Se duc la rege şi se pare

30     Că-i spun c-am fi-n iubire mare

31     Noi doi. Tu nu te-ai fi gândit!

32     Eu nici atât, Cer preaslăvit!

33     N-aş face asta niciodată,

34     Căci m-aş simţi dezonorată.

35     Mai bine arsă-n foc aş fi,

36     Cenuşă-n vânt m-aş risipi,

37     O zi, iubirea de i-aş da

38     Nu soţului, ci altcuiva!*

39     Dar nu mă crede şi-i cumplit.

40     Simt că de sus m-am prăbuşit!

41     Vezi, sire, Solomon spunea:

42     Pe-un hoţ, din ştreang de-l vei scăpa,

43     El tot nu-ţi poartă gând curat.*

44     Procleţii din acest regat*

45     ..............................................

46     ..............................................

47     ..............................................

48     ................(.)............... cuvânt

49     Iubirea să-şi fi tăinuit.

50     Mult ţi-a fost dat de-ai pătimit

51     Cu unchiul meu când te-ai luptat*

52     Şi-o rană grea ai căpătat.

53     Eu însămi doar te-am lecuit.

54     Şi de ne-am împrietenit*

55     Atuncea, zău, ce-i de mirare!?

56     Ei regelui i-au spus, se pare,

57     Că-mi porţi iubire vinovată.

58     Mai vor s-ajungă-n Rai vreodată!

59     Dar n-or ajunge-acolo, sus.

60     Tristan, îmi pare rău nespus,

61     Dar orice pricină-ai avea,

62     Pricepe, nu mă mai chema!

63     Căci eu să vin n-oi îndrăzni.

64     Nu mint, prea mult am stat aci,

65     Iar regele dac-ar afla,

66     Bucăţi-bucăţi m-ar sfârteca

67     Şi chiar deloc n-ar fi pe drept;

68     La moarte pot să mă aştept.

69     Căci, vezi tu, riga nici nu ştie

70     Că, doar prin el, mi-eşti drag tu mie

71     Şi doar fiindcă îi eşti neam,

72     Eu lângă inimă te am.

73     De mult, vedeam că mama mea

74     Tot neamul tatei îl iubea,

75     Căci ea zicea că o soţie

76     Îşi are soţul drag, de ştie

77     Pe-ai lui să-i aibă tot aşa.

78     Şi mare adevăr grăia.

79     Eu pentru rege te-am iubit*

80     Şi, Sire, el m-a urgisit.

81     – Desigur, nu ..............

82     De ce ar fi ...........el...

83     Şi despre noi, el ia drept bună

84     Ce-i toarnă-ai săi, chiar de-i minciună.

85     – Cum, Sire, ce tot vrei să spui?

86     Om bun e riga-n sinea lui.

87     El n-ar putea avea nicicând

88     Despre noi doi aşa un gând.

89     Dar poate fi-nşelat oricine,

90     De nu mai ştie ce e bine.

91     Cu riga-aşa s-a şi-ntâmplat.*

92     Mă duc, Tristan, prea mult am stat.

93     – Pre Sfântul, Doamnă! Ai venit

94     Şi eşti aici, c-am stăruit.

95     Vreau ruga să-mi asculţi întreagă,

96     Doar ştii cât te-am avut de dragă!”

97     Din vorba ei, el pricepuse

98     Că ea pe rege îl văzuse

99     Şi Cerului îi mulţumea,

100     Ştiind că sigur vor scăpa.

101     „Din stirpe nobilă Regină,

102     Cinstită, blândă, făr-de vină,

103     Să te-ntâlnesc n-am izbutit

104     De când iatacu-ţi mi-e oprit

105     Şi n-am putut să îţi vorbesc.*

106     Ai milă, vreau să-ţi amintesc

107     De un biet om ce-i urgisit

108     Şi-ndurerat, din greu lovit

109     De tot ce crede bunul rege

110     C-ar fi-ntre noi în fărdelege.*

111     Şi-mi mai rămâne doar să mor.

112     Îndur cu greu.......................

113     Doamnă, mare...................

114     ............................................

115     ............................................

116     ..................................nu fac

117     .............. în inimă, în piept

118     ................să fi fost înţelept

119     Pe bârfitori de nu-i credea,

120     Pe mine nu mă-ndepărta.

121     Aceşti perfizi cu suflet hâd

122     Din Cornual acuma râd.

123     Aşa cum cred, de văd eu bine,

124     E riga-mpins de ei, de ţine

125     Să n-aibă-n jur din neamul său.

126     Ca să se-nsoare, numai rău*

127     Ştii c-am avut. Ce-a-nnebunit?

128     Vai, Doamne! -n pom, de-aş fi greşit,

129     Cu gâtu-n laţ, aşa vream, zău,*

130     Decât să fiu iubitul tău.

131     M-aş dezvinovăţi, dar mie*

132     Nu mi-e permis. Cu-a sa mânie

133     Mă urmăreşte. Nici nu vede

134     Că-l mint procleţii şi îi crede.

135     Morholt aici când a venit,

136     Umblau tăcuţi, cu chip umbrit,

137     Şi n-a fost unul dintre ei

138     Cu arma-n mână, că-s mişei.

139     Iar unchiu-ngrijorat, cum ştiu,

140     Mai bine mort vroia, nu viu.

141     În cinstea lui m-am înarmat,

142     Duşmanul l-am îndepărtat.

143     Iubitu-mi unchi nu trebuia

144     Să creadă-n cel ce mă bârfea.

145     Mereu mă simt îndurerat.

146     Ce crede? N-o avea păcat?*

147     Ei, da, căci altcum nici nu ştiu.

148     Pre al Mariei Sfinte Fiu,

149     Te du la el acum, întins,

150     Să-mi pregătească rug aprins,

151     Fiindcă vreau să intru-n foc.

152     De s-ar aprinde-un fir pe loc,

153     Din ce-i pe mine, spun că pot

154     Să mă las ars cenuşă, tot.*

155     În luptă, nu e unu-n frunte

156     La curte, care să mă-nfrunte.

157     Vai, Doamnă, pentru-a ta nobleţe,

158     N-ai milă de a mea tristeţe?

159     Ajută-mi, Doamnă, în vreun fel:

160     Vorbeşte-i rigăi, ţin la el.

161     Pe mare, când spre el veneam,*

162     Că-i seniorul meu gândeam.

163     – Vai, Sire, foarte mult greşeşti,

164     De-aceste lucruri de-mi vorbeşti,

165     Doar nu-i pot spune cu glas tare

166     Să-şi schimbe ura în iertare.

167     Chiar viaţa mi-o primejduiesc

168     Şi încă vreau să mai trăiesc!

169     Ştiind că el mă bănuieşte,

170     Tu-mi zici: hai, du-te şi-i vorbeşte?

171     Eu cred c-aş îndrăzni prea mult.

172     Să ştii, Tristan, nici nu te-ascult,

173     Nu poţi să-mi ceri aşa ceva.

174     Sunt în străini, nu-i ţara mea.

175     El pentru mine-ţi interzice

176     Să intri în cămări. Ce-ar zice

177     De mine? că-s nebună rău;

178     Nimica nu-i voi spune, zău;

179     Şi-am să-ţi mai zic acum ceva,

180     Şi ţine minte, nu uita

181     Că, Sire, dacă în iertare

182     Se schimbă-a rigăi supărare,

183     Prea bucuroasă eu voi fi.

184     Dar, dacă află că aci

185     Ne-am întâlnit, e jale mare,

186     Tristan, de moarte n-am scăpare.

187     Mă duc, nici vorbă de dormit.

188     Mă tem să nu te fi zărit

189     Venind aicea careva.

190     O şoaptă riga de-ar afla

191     Că-n ceas târziu, în acest loc,

192     Cu tine-am fost, m-ar arde-n foc.

193     Şi n-ar fi lucru de mirare.

194     Vai, tremur, mi-este frică tare.

195     Ce frică, vai, m-a apucat!

196     Acuma plec, prea mult am stat.”

197     Isolda pleacă, dar el spune:

198     „Pre Dumnezeu ce pentru lume

199     Dintr-o fecioară s-a-ntrupat,

200     Te rog, din milă, dă-mi un sfat.

201     Ştiu că ţi-e teamă să rămâi.

202     Dar eu să-i plâng nu am altcui.

203     Vezi, riga-mi poartă mare ură,

204     Mi-am zălogit şi cal şi-armură.*

205     Dar, de mi le-ai răscumpăra,

206     De-aici îndată aş pleca.

207     Am faimă mare şi-s convins*

208     Că nu-i de soare-un loc atins*

209     C-un senior ce nu m-ar vrea

210     Să fiu la curte-n slujba sa.

211     De nu-mi dă unchiul niciun ban,

212     Îţi jur pe capul meu bălan,

213     Isolda, mult se va căi.

214     Un an n-o trece, va voi

215     Să-mi dea mult aur, o să vezi,

216     Cât el de greu, nu mint, să crezi.*

217     Isolda, Doamne, bună-ai fi,

218     Tu gazda dacă mi-ai plăti.

219     – Ce spui, Tristan, cred că visez,

220     De tot ce-mi ceri, mă minunez!

221     Tu rău-mi vrei, este vădit.

222     Ce-mi ceri nu-i gând de om cinstit.

223     Cunoşti a rigăi bănuială,

224     De-i adevăr, sau de-i scorneală.

225     Şi-atunci, pre Domnul cel slăvit,

226     Cel care toate le-a zidit,

227     Pricepe că, dacă ar şti

228     Că datoria ţi-aş plăti,

229     Ar fi ca o mărturisire.*

230     N-am eu prea mult curaj din fire,

231     Nu mă zgârcesc, ţi-o spun curat,

232     Să crezi, că e adevărat.”

233     Isolda pleacă alergând,

234     El o salută suspinând.

235     De ghizdul lat de piatră brună

236     Stând sprijinit, Tristan îngână

237     Cu jale, singur, cum mi-apare:*

238     „Vai, Doamne! Sânt-Evrol, cum oare*

239     Avutul tot mi-am prăpădit,

240     De sunt fugar şi sărăcit!

241     Nimic nu iau, n-am arme, cal,

242     Tovarăş, doar pe Governal.*

243     Vai, Doamne! Omul, de-i calic,

244     Apreciat nu-i nici un pic.

245     În altă ţară când voi fi

246     Şi de războaie va vorbi

247     Vreun cavaler, eu o să tac:

248     Ce poate spune-un om sărac!

249     Iar am prin soartă de-ndurat

250     Tot rău şi-amar, c-aşa mi-i dat!

251     Iubite unchi, cel ce-ţi bârfeşte

252     Că-ţi vreau soţia, rău greşeşte.

253     Nebun nu sunt şi n-aş putea,

254     Că nu-i de mine-aşa ceva!”*

255     ............................................

256     ............................................

257     ............................................

258     De sus, din arbore ascuns,

259     Pe cei doi riga i-a privit

260     Şi-a ascultat ce şi-au grăit.

261     Şi-atâta milă-n el a strâns,

262     Încât n-a mai putut şi-a plâns.

263     Durerea mare-l copleşea.

264     Dar pe pitic ce-l mai ura!*

265     „Vai, zice regele-obidit,

266     Piticul ăsta m-a minţit!

267     Să urc în pom el m-a convins.

268     M-a umilit, acum l-am prins.

269     Despre nepot, minciuni cu carul!

270     Îl spânzur, s-a umplut paharul!

271     De-aceea mă înfuria,

272     Soţia să-mi urăsc voia.

273     Credeam ce-mi spune, ca smintit.

274     Va fi piticul răsplătit!

275     De-mi cade-n mână, -i vai de el!

276     Îl ard în foc, că-i un mişel.

277     Ba-i dau chiar şi mai mare chin

278     Ca împăratul Constantin

279     Lui Segoçon, când l-a găsit

280     Cu soaţa sa, de l-a scopit!*

281     La Roma el a-ncoronat-o,

282     De nobili a înconjurat-o,

283     Să o slujească, c-a iubit-o.

284     Mult s-a căit, c-a pedepsit-o.”*

285     Tristan de mult era plecat,

286     Când riga jos din pom s-a dat.

287     În suflet, crede-n soaţa sa,

288     Dar în baroni nu mai credea:

289     I-au spus prea multe verzi şi-uscate,

290     Tot lucruri neadevărate.

291     C-au fost minciuni s-a dovedit.

292     Va fi piticul răsplătit:

293     Cu spada va primi răsplată,

294     Să nu mai mintă niciodată.

295     Iar el, de-acuma înainte,

296     Va şti: Isolda nu îl minte

297     Şi nici Tristan şi-i va lăsa

298     Cât vor dori-n iatac, să stea.

299     „Căci ştiu, de-ar fi cum s-a bârfit,

300     Ei altfel s-ar fi despărţit.

301     De-aveau iubire vinovată,

302     Aş fi aflat aici, pe dată,

303     Că doar în braţe s-ar fi strâns

304     În sărutări, dar ei s-au plâns,

305     N-aveau în minte altceva.

306     Să-i cred cu vină? n-aş putea.

307     Cât mă căiesc, de n-am cuvinte!

308     Când pleci urechea, nu ai minte.

309     Mai bine, m-aş fi străduit

310     Şi adevăru-aş fi găsit.

311     Doar presupuneri am făcut.

312     Acum, noroc ei au avut.

313     Eu totul ştiu din ce-au vorbit,

314     Nu voi mai fi neliniştit.

315     Şi pe Tristan îl voi plăti

316     De dimineaţă. Va primi

317     Şi dreptul de-a intra-n iatac

318     Oricând. Şi n-o fugi, că-l fac

319     Să nu mai plece-n zori de zi.”*

320     Dar ascultaţi, voi povesti*

321     Şi despre-acel pitic ghebos,

322     Frocin. Afară, curios,

323     El se uita în sus, la cer,

324     Spre Orion şi Lucifer.

325     Planete, stele, tot ştia

326     Şi viitorul prezicea*

327     Chiar pentr-un prunc abia născut.

328     Frocin cel rău tare-ar fi vrut

329     Să îl înşele pe acel

330     Ce-l va ucide. Însă el,

331     În ascendentul unei stele,

332     Găsi cu groază semne rele:*

333     E-ameninţat de rege, care

334     Nu s-o lăsa şi-o să-l omoare.

335     Şi, cu necaz, că-l va distruge,

336     Spre Ţara Galilor el fuge.

337     Zadarnic riga-l urmăreşte

338     Şi-i supărat, dar nu-l găseşte.

339     La ea, -n cămara din palat,*

340     Tiptil, Isolda a intrat.

341     Văzând-o palidă, schimbată,

342     Brengain a înţeles îndată*

343     Că-i frământată de ceva;

344     ............................................

345     Ea-i spune: „Dragă-nsoţitoare,*

346     Mi-e inima-ndoită tare,

347     Brengain, nu mă ascund de tine,*

348     Am fost trădaţi, nu ştiu de cine,

349     Căci riga Marc, chiar la fântână,

350     Cea care e din piatră brună,

351     Era-n copac şi i-am văzut

352     În apă umbra. La-nceput

353     Cel Sfânt a dat de am vorbit.*

354     Eu mai întâi, dar n-am rostit,

355     Îţi jur, acolo ce-am cătat.

356     Doar of şi vai, dar minunat!

357     Eu l-am certat că m-a chemat,

358     Iar el mereu m-a tot rugat

359     Să îl împac cu riga, care

360     Greşeşte-amar când i se pare

361     C-ar fi ceva-ntre noi. Să ştie

362     Că ce vrea el e-o nebunie.

363     De m-o chema, -n veci n-oi veni,

364     Şi nici cu riga n-oi vorbi.

365     Nici nu mai ştiu ce-am îndrugat,*

366     Mai mult am plâns şi-am suspinat.

367     Dar regele n-a desluşit

368     Nimic din ce-aş fi tăinuit.

369     Ei, şi-am plecat basma curată!”*

370     Brengain cu zâmbet se arată:

371     „Isolda, Doamnă, n-a minţit

372     Nicicând Cel Ce ne-a miluit!

373     Căci El v-a dat de v-aţi văzut

374     Şi alt nimic n-aţi mai făcut,

375     Iar regele n-a bănuit

376     Vreun lucru-ascuns sau necinstit.

377     Minune Dumnezeu ţi-a dat.

378     Un tată e cu-adevărat,

379     Căci rău nu face niciodată

380     Cui are inima curată.”*

381     Tristan, şi el, i-a povestit

382     Magistrului tot ce a păţit.

383     Acesta slavă a-nălţat,

384     Că altceva nu s-a-ntâmplat.

385     Piticu-i căutat în van.*

386     Zău! nu-i a bună cu Tristan!

387     La ea, când regele-a intrat,

388     Isolda, chiar s-a speriat:

389     „Vai, Sire, de-unde ai venit!?*

390     Şi cum de eşti neînsoţit?

391     – Regina mea, vreau să-ţi vorbesc

392     Şi vreau ceva să-mi lămuresc.

393     Nu vreau deloc minţit să fiu,

394     Doar adevărul vreau să-l ştiu.

395     – Dar, Sire,-n viaţa-mi, niciodată,

396     Nu te-am minţit. De mor pe dată,

397     Spun adevăru-n jurământ.

398     N-o să te mint niciun cuvânt.*

399     – Te-ai mai văzut cu-al meu nepot?

400     – Spun, Sire, adevărul tot.

401     Chiar de nu crezi ce îţi voi spune,

402     Să ştii că nu-i înşelăciune.

403     Da, l-am văzut şi i-am vorbit.

404     Sub pin, cu el m-am întâlnit.

405     Omoară-mă, acuma, Sire,

406     Că l-am văzut. E peste fire

407     De grav, căci crezi că sunt stricată

408     Şi-i port iubire vinovată.

409     Aceste gânduri rău mă dor

410     Şi nici nu-mi pasă dacă mor.

411     Oh, Sire, -ai milă-acum! şi crezi,

412     Că-ţi spun doar adevăr, dar vezi,

413     Tu crezi minciuna, vorba rea.

414     Buna-mi credinţă m-o salva.

415     Tristan, nepotul cu pricìnă,

416     Sub pinul mare din grădină,

417     Să mă-ntâlnească mi-a cerut.

418     Nimic n-a vrut, dar n-am putut

419     Să-l onorez cum trebuia:

420     Prin el sunt eu regina ta.

421     Dar, făr-acele mârşăvii,

422     Ce-au spus procleţii, vreau să ştii,

423     Că sigur, l-aş fi onorat.

424     Tu senior mi-eşti şi bărbat,

425     Iar el nepot ţi-e, cum ştiam,

426     Şi pentru tine îl iubeam.

427     Dar cei cu sufletul mişel

428     Vor să-l alunge din castel

429     Şi-atunci minciuni te fac să crezi.

430     Tristan pleca-va, dar să vezi

431     Că Domnul i-o lovi avan!

432     Da, ieri vorbit-am cu Tristan.

433     E disperat şi-n plâns o ţine,

434     Căci vrea să îl împac cu tine.

435     I-am spus să plece-atunci, pe loc,

436     Să nu cuteze, căci sunt foc,

437     Să mă mai cheme! şi defel

438     Nu vreau să îţi vorbesc de el.

439     Da, Sire, nu mint, să mă crezi:

440     N-a fost nimic în plus. Şi vezi,

441     De mă ucizi, e cu păcat.

442     Tristan, din ceartă-i alungat.

443     Ştiu că pe mare va pleca.

444     Eu gazda să-i plătesc voia:

445     N-am vrut nimica să-i plătesc,

446     Şi n-am mai stat să-i mai vorbesc.

447     Nimic din ce-am spus nu dezmint.

448     Să îmi tai capul, de te mint.

449     Dar nu pot să tăgăduiesc

450     Că gazda-am vrut să i-o plătesc,

451     Desigur, dar n-am îndrăznit

452     Să îl ajut; am şovăit

453     Să-i pun în pungă trei bezanţi,*

454     Căci m-am temut de intriganţi.

455     Sărac e. Domnul l-o păzi!

456     Greşeşti, că îl vei izgoni.

457     Nu-i ţară-n care va pleca*

458     Şi Domnul nu-l va ajuta.”

459     Iar riga ştie, n-a minţit,

460     Căci doar el totu-a auzit.

461     Ea plânge, iar el o îmbracă

462     În sărutări, zicând să tacă.

463     Baronii, orice-ar cleveti,

464     Pe ei doi nu-i va bănui

465     Şi pot să meargă unde vor.

466     Tristan cu el averea lor

467     Şi-or împărţi-o-n mod egal.*

468     Minciuni spun cei din Cornual.

469     Şi regele îi povesti

470     Reginei cum l-ademeni

471     Frocin, piticul trădător,

472     Să meargă la-ntâlnirea lor,

473     Zicând să urce-n pin, să vadă

474     Şi că se întâlnesc să creadă.

475     „Vai, Sire, chiar ai fost în pin?

476     – Da, Doamnă, jur pe Sân’Martin.

477     Niciun cuvânt n-a fost rostit

478     Şi eu să nu-l fi auzit.

479     Iar când Tristan vorbea deschis

480     De lupta-n care l-am trimis,

481     De milă, am fost cât pe ce

482     Să cad de sus din arbore.

483     Şi-atunci când tu ai povestit

484     Pe mare ce-a-ndurat, rănit,

485     Şi-apoi cum tu l-ai vindecat

486     De şarpe când a fost muşcat,

487     Când pentru gazdă ţi-a cerut

488     Să îi dai bani, cum m-a durut!

489     (Tu bani de gazdă nu i-ai dat

490     Şi nici nu v-aţi apropiat.)

491     Eu, sus, în pom, ce amărât

492     Am fost, dar am zâmbit, şi-atât.*

493     – Da, Sire, mi-e plăcut ce-mi spui.

494     Îţi este clar, cum i-e oricui,

495     Că bun prilej aveam; îndată,

496     De-avea iubire vinovată,

497     Ai fi-nţeles, c-ai fi văzut.

498     Dar niciodată n-a făcut

499     Vreun pas, sau gest de-apropiere,

500     Să mă sărute, nici părere.